må hända redan konturerna till hans framtida stora verk, livari ju alla hans 

 tidigare vetenskapliga arbeten, det nu i fråga varande icke undantaget*, till 

 väsendtlig del influtit. 



Hela fem år lät han emellertid sin penna hvila, men fördjupade sig 

 derunder ifrigt i de rättsurkunder, som tagit hans första kärlek. Före- 

 målet visade sig ständigt mera värdt densamma. Ej blott inhemska väckelser, 

 men äfven utländska tillgöranden sade honom det. Medan nämligen å ena 

 sidan uti Sverige, efter sekellång dvala, hågen för rättsantiqvarisk forskning 

 åter vaknade och i de nya kritiska editionerna af landskapslagarne, den första 

 1827. tog ett vackert uttryck samt äfven, genom värderika specialundersök- 

 ningar, förnämligast af Schlytcr och H. Järta, vann tonen för sig, framträdde 

 i Tyskland J. Grimms epokgörande Deutsche Kechtsalterthiimer, ådagaläggande, 

 om ock mer ur liugvistisk än juridisk synpunkt, hvilket fruktbringande bear- 

 betningsfält fornlagarne erbjödo. 



Nordströms inträde på den lärda tjenstebanan, ehuru lätt vunnet, 

 skedde likväl icke under rätt blida auspicier, — en erfarenhet, hvilken väl i 

 sin mån sedan gjorde honom till en så sträng väktare öfver det konsistoriela 

 godtycket. Utnämnd adjunkt i ekonomisk och handelslagfarenhet den Jf mars 

 1827, kunde han, då fram på terminen professorn i samma vetenskap Myréen 

 insjuknade, med alt fog vänta att få sköta vikariatet, men i stället erhöll 

 adjunkten i allmän lagfarenhet Ekelund uppdraget. En annan förtret kom strax 

 derpå. Efter det han om våren 1828 anmält sig till tentamen för jurislicentiat- 

 grad, men icke velat underkasta sig sedvanligt Skriptum hos en af examinato- 

 rerne, utan deremot klagat hos konsistorium, gafs honom kort om godt det be- 

 sked, att „som åtskilliga preliminära åtgärder inom fakulteten ännu återstå, ty 

 kunde konsistorium intet i saken tillgöra'-. Eörst i slutet af 1829 beqvämde 

 han sig till sitt sista profs afläggande. 



Skickelsedigra händelser hade dessförinnan inträftåt. Läseåret 1827 — 1828 

 var ett af de sorgligaste i vårt universitets häfder, om vi ock tillika med tack- 

 sam glädje måste se till baka på många dess skiften. Ur den grufliga brand, 

 hvilken den 4 och 5 september 1827, kort före terminens öppnande, ödelade 

 största delen af Abo stad och universitetets nya hus med dess samlingar, hade 

 en obotlig nationalolycka kunnat uppstå, derest icke alla viljor liksom stålsats 

 och förädlats af de skoningslösa lågornas skärseld. Man glömde sina enskilda 



Jf. Sv. Samhällsförf. liist. I, 142 ff. samt hela kap. I, XII. 



