# 



14 



heten, hvilka tillhöra sistnämnda profession, och ätVen en längre tid varit för- 

 ordnad att densamma förestå, i nåder funnit godt att utnämna honom.'" 



Med Nordströms anställning som professor inträder ett nytt skede i 

 hans lif och verksamhet. Vid 33 års ålder hunnen det mål, hans sårade sjelf- 

 känsla ett decennium tidigare föresatt sig, stod han nu som målsman för de 

 studier, hvaråt han med växande hängifvenhet egnat all sin själs energi. Hit- 

 tills icke bemärkt för några särdeles framstående anlag eller lärdomsprof, skulle 

 han hädanefter i flera hänseenden, såsom akademisk lärare, såsom vetenskaps- 

 man och författare, vid konsistoribordet och i medborgerliga värf, lägga i da- 

 gen sina insigters mognad och denna förvånande arbetsförmåga, hvilken ända 

 till lifvets slut utmärkte den äfven kroppsligt kraftfulle mannen. Dröjde er- 

 kännandet att visa sig, ja tillföll det honom sålänge han stannade i hemlandet 

 egentligen aldrig i den form och det mått han önskat, så låg felet å ena sidan 

 i hans individualitet, i den uddighet, hvarmcd han förfäktade sina och be- 

 kämpade deremot stridande åsigter, å den andra i tidsförhållandena, hvilka 

 till någon del torde förklara detta uppträdande. Hur det var, lärde man sig 

 under de heta meningsstriderna att lyssna till hans städse kunskapsrika ord, 

 att högakta hans principfasthet och orubbliga pligtkänsla, hans djupa vördnad 

 för lag och rätt, hans frimodighet, då det gälde att föra dessa höga magters 

 talan. Af de tolf år han ännu qvarstannade i hemlandet erbjuder åtminstone 

 senare hälften flera tecken, att hans anseende och inflytande både vid och 

 utom högskolan var i raskt stigande, — då han for bort, hade det redan nått 

 en höjd, som kunnat tillfredsställa äfven honom sjelf, derest icke vissa af hans 

 missbelåtenhet framkallade händelser blifvit honom öfvermägtiga. 



I katedern var den nyssutnämnde professorn ingen nykomling. Han 

 hade, utom vid skilda disputationstillfällen, såsom tillförordnad föreläsare i sam- 

 manlagdt 3 års tid fått öfva sig i föredragets konst. Af naturen utrustad 

 med lycklig begåfning åt detta håll, en reslig gestalt, ett välljudande, ehuru 

 svag och något läspande stämma, gaf han sin alltid mycket vårdade framställ- 

 ning ett ännu högre värde genom innehållets gedigenhet och väluttänkta syste- 

 matisering. Bemödandet att afvinna hvarje berörd sak någon allmännare syn- 

 punkt förde honom mer än ofta ganska långt på sidan om det närmast 

 föreliggande ; men dessa digressioner voro för den uppmärksamme städse lärorika 

 och manande till sjelftanke. I akademiska auditorier saknas dock sällan, 

 och kanske minst i de juridiska, sådanc åhörare, hvilka, af läraren blott 

 äskande en omedelbar utläggning af examenslexan, förtröttas af alt annat ve- 

 tande, än „det som gäller''. Nordströms sätt att gå till väga vann derför 

 på länge ingalunda allmännare ..fides", så mycket mindre, sinn man tyckte 



