16 



På den öfverflödiga sättnings-, trycknings- och papperskostnaden har åtminstone köparn 

 nu icke vunnit något verkligt eqvivalent." 



Detta var något förmycket sagdt mot en gammal kameralist, hvilken, jemte det 

 han innehade högsta juridiska lärdomsgrad, sjelf handlagt kanske de flesta frågor, hans 

 nu, efter 16 års möda publicerade opus utredde. Recensenten fick svar på tal och ej 

 så litet dertill. Punkt för punkt skärskådades anmärkningarna, hvilka befunnos „fram- 

 förda med egoismens sjelfkära skarpa ton", röja „oväntad okunnighet" och „fåfänga att 

 lysa med ordprål", samt lemua såsom resultat „att recensenten oaktadt den möda han 

 gjort sig . . . icke gittat uti sjelfva saken framställa en enda grundad invändning, eller 

 visa någon enda oriktighet i afseende å citationer af författningar eller framställningar 

 af deras innehåll och tillämpning". Derefter fortsattes: „För att återgifva recensentens 

 egna sätt att uttrycka sig, bör jag tillägga, att han älskar den arroganta och docerande 

 stilen, som tyckes vara honom tillhörig, den förra af vana, den senare af affektation" 

 etc. De „bittra utfallen" skola icke annorlunda kunna förklaras „än genom recensen- 

 tens personhghet, den han, oaktadt anonymen, ganska fullständigt utveckladt och målat". 

 Han tillrådes att begrunda Feuerbachs yttrande: „Der Ptechtsgelehrte ohne ein aus- 

 gebreitetes empirisches Wissen wird höchstens ein philosophischer Schwätzer." För- 

 fattarns egen och hans vederdelomans olika ståndpunkt franiställes sålunda: „Jag har 

 dessutom haft en erfarenhet, den recensenten, som efter alt utseende aldrig befattat 

 sig med det praktiska, oaktadt han, för att vinna mera tillit, sådant föregifvit, synes 

 alldeles sakna: äfven jag hade nämligen vid akademin ex professo studerat kameral- 

 lagfarenheten ifrån och igenom författningssandingarna, och belastat mitt minne med en 

 sådan mängd gamla och nya författningar, som jag förmådde bära. Utrustad med denna 

 chaotiska skatt, ansåg jag äfven mig för en stark kameralist, mägtig att bedöma och 

 handla. Men vid mitt inträde i tjenst, då det gälde att tillämpa mitt rika förlag af 

 författningar, fann jag mig ofta vid de ejiklaste fall förlägen och tvungen att söka råd 

 af rena praktici, dem jag förut aktade ringa mot min lärdom." 



Polemiken hade redan gått in på personhgheter, då Nordström skref sitt 

 „gensvar". Dess inledning lyder: „Herr kammarrådet v. Bousdorff har altså nu för- 

 klarat sig. Man står ett ögonblick stum. Relationen var icke fyld med rökoffer, och 

 — eftertanke, sans, logik, klar lag hafva darrande flytt undan stormen af de klagorop, 

 hans sårade egoism upphäfvit: dock — han skulle ju försvara sin egen ofelbarhet 1 

 Hårdt ansatt af principernas croiserande eld, ser man honom balancera emellan praxis 

 och prejudikater och lokaliteter och specialiteter och personaliteter, och då intet annat 

 hjelper, bestrida lagens eller förändra sina egna ord. Han har icke försmått något 

 hjelpmedel. Man bör också icke förundra sig deröfver. Ty af en man, hvilken af alla 

 sina studier och hela sin bildningstid samlat endast en så chaotisk skatt, som den 

 . H. v. B., i afseende å sig, med en verkligen beundransvärd naivité beskrifver, har man 

 icke rätt att fordra mycket. Han har likväl mod nog att förklara sig uppträda af akt- 

 ning för sanning och rätt. Nåväl 1 Pröfvom då och dömoml" — De flesta af de mot 

 anmärkningarna gjorda inkasten återupptagas, andra lemnas derhän. I några fall kan 

 man icke tveka att gifva recensenten rätt, t. ex. beträttande definitionen af hennnan. 

 hvilken förf. på ett så egendomligt sätt sökte försvara; stundom torde kunna sägas 

 „adliuc sub judice lis". Utlofvande att „till författarens möjligen mera sansade förklaring 



