18 



det enkla. Genom de praktiska männen af denna vördnadsvärda kategori kan någon 

 strid emellan lagens principer och dess tillämpning icke föranledas . . ." Men, tillägger 

 han, „det gifves ock en oäkta praxis. Hon är en produkt af okunnighet, missförstånd 

 och omdömets oförmåga. Hon rider stundom på bokstafvens rygg och stundom irrar 

 hon flämtande omkring uti principernas tempelgårdar, sökande, men finnande icke den 

 rätta; ty endast för den sanna dyrkaren är vetenskapens gudinna huld och öppen. Hon 

 är de praktiska villfarelsernas moder; men då emellertid de misstag, hon föranleder, 

 utan tillrättavisning fått begås af den förste och den andre, så efterföljas de ock af 

 den tredje och fjerde o. s. v., och öfvergå sålunda småningom till stående artiklar, för 

 hvilka sjelfva lagen ofta får vika. Det är hennes bekännare, hvilka älska denna va- 

 nornas hulda beqvämlighet, som småningom vaggar själen i liknöjdhetens Ijufva hvila, 

 och för hvilka sjelfva de engång erhållna begreppen blifvit vanor, hvaruti de icke tåla 

 att störas utan att erfara dea smärtsamma känsla, som väcker förtrytelse och dess utfall." 



Nordströms låga tanke om praktiken och embetsmanna rutinen hade, 

 för att redan här anmärka det, icke sin rot i hans egen oerfarenhet blott, så- 

 som de honom öfverlägsne praktikerne, eller i ett personligt Idanderbegär, 

 såsom nyssbemälde tertius antydt, utan sammanhängde fast mer med en upp- 

 fattning, som hos honom under årens lopp tog alt fastare form. Af brist på 

 speciel sakkännedom må leninas oafgjordt, i hvad mån de mot v. Bonsdorif 

 andragna argumenten voro giltiga samt öfverhufvud, huruvida hans myckna 

 ifrande mycket uträttade till det ondas afhjelpande, eller om detta ens var så 

 vådligt, som den drastiska skildringen lät förstå. Visst är, att han både i 

 katedern och det sällskapliga umgänget ofta återkom till detta tvisteämne. 

 Han berättade sjelf en gång, såsom något karakteristiskt, att han fått „ett 

 godt råd" af en senator (geheimerådet v. Haartman), huru ungdomen på bästa 

 vis borde läras juridik. Medlet bestod deri, att professorn skulle från k. 

 senaten reqvirera rättegångshandlingar öfver mål, gångna genom alla instanser, 

 för att med sina disciplar genomstudera dem; sålunda skulle desse invigas 

 i rättsvetenskapens mysterier. „Nå hvad svarade professorn?" Jo, att just 

 detta vore bästa sättet att icke lära sig juridik. 



Egde ock Nordström ingen erkänd juridisk förfarenhet att vädja till, 

 och afgick honom både håg och fallenhet för en populär utläggning af exa- 

 mens pensa, den han ansåg fadd och nedsättande, så stadgade sig likväl 

 småningom erkännandet, att han var en lika framstående som nitisk lärare. 

 Och detta med rätta. G-enom honom så godt som upprödjades ett nytt fält. 

 Hans företrädare, en man af mycket elementära kunskaper, hvilken mot Ca- 

 lonii önskan blifvit professor i stället för adjunkt, hade ofta distraherats från 

 sitt kall, än som officiel tidningsredaktör, än som ledamot i komitéer, än som 

 universitetets rektor och orator, än af sjuklighet, och aldrig uträttat något helt. 

 Omfånget af resp. profession var dessutom numera vida större än fordom. Ty 



