19 



om ock 1828 års statuter förstärkte lärarekrafterna i juridiska fakulteten, så 

 ökades tillika undervisningsämnena i den lärostol, Nordström nu innehade 

 ända derhän, att man sedermera (1857) funnit nödigt fördela dem på tvenne. 



För Nordströms fasta skuldror tycktes arbetsbördan icke besvärande. 

 Åtminstone åsidosatte han ingen af sina partes, utan genomgick dem alla i 

 ganska jemn fördelning. Lektionskatalogerna gifva vid handen, att han till 

 läseåret 1842 föredragit kameral- och politielagfarenhet, alternerande med na- 

 tionalekonomi och Finlands ekonomiska lagstiftning (hvilken nästan ensam syssel- 

 satte hans företrädare), men derefter, ända till sin bortflyttniug framstält, väl 

 icke uteslutande men hufvudsakligen och terminligen, folk- och statsrätt. För- 

 tycket, om man så vill, för sistsagda, dittills hos oss ej behandlade ämne, hade 

 en särskild anledning. Intresset för dithörande frågor hade nämligen vid uni- 

 versitetet och i landet stegrats, till följd af den genom Hvassers broskyr „Om 

 allianstraktaten mellan Sverige och Ryssland" väckta politiska skriftvexlingen, 

 hvarunder Arvidsson på ett så dubbelt sätt uppträdde. Nordströms audito- 

 rium besöktes då mera ofta till och med af personer utom universitetet, liksom 

 icke sällan (mån tro honoris causa?) af dess högste styresman på stället. Den 

 tidpunkt var kommen, att Nordström stod „in celebritate", men ack!, den 

 stunden var icke heller mera fjerran, då han skulle följa samma stig, de 

 tvenne antagonisterne Hvasser och Arvidsson redan vandrat. 



Spåren af Nordströms medverkan för rättsstudiernas befrämjande i 

 hans fädernesland försvunno likväl icke vid hans egen bortgång, först från oss 

 och sedan ur tiden. Kan han ock icke, lika litet som Calonius samt vida 

 mindre än en äldre embetsbroder, sägas hafva grundlagt någon juridisk skola, 

 hvars åsigter fackbildningen i väsendtligare mån skulle representera, så lefva 

 dock ännu i våra bygder månge rättvisans skiparc, månge administratio- 

 nens handhafvare, hvilka rönt djupa inflytelser af hans kraftfulla, ofta in- 

 spirerade ord. Och ordet är ej dömdt att bortgå med forne lärjungar, ty, 

 såsom en bland dem erkänsamt framhållit *, skola „hans ännu fastän i sällsynta 

 exemplar bevarade lärokurser, om ock stundom ofullständigt antecknade af 

 mindre vane åhörare, dock alltid för sakkännare röja vidden af lärarns djupa 

 insigter och hans klara framställningssätt". Ja detta erkännande förhöjes af 

 ett dyrbart hopp, att icke säga löfte. Missförstod icke dessa raders tecknare 

 helt och hållet en antydan af Nordströms ädla maka kort efter hans från- 

 fälle, äro den förevigades originala föreläsningar ämnade att erbjudas den hög- 

 skola, der de haft sin upprinnelse **. Ur dem skall den fräjdade lärarns stämma 



J. Ph. Palmen, i ett program. — ** Detta har helt nyligen äfven skett. 



