22 



sagda år bifallna anhållan om tryckningsbidrag, att boken var beräknad till 

 40 ark och afsedd att innehålla „hvarjehanda afhandlingar i svenska rätts- 

 historien". Nu är likväl dess omfång dubbelt större och i förordet an- 

 märkes: „att de afhandlingar, som uti arbetet under särskilda rubriker före- 

 komma, icke böra betraktas som monografier, utan deremot såsom delar af det 

 hela". Det oaktadt, och med hänsyn derjemte till den ojemna fullständigheten 

 i utförandet, torde icke kunna nekas, af det främsta ordet i titeln „Bidrag 

 till den svenska samhällsförfattningens historia", såsom en recensent påpekat, 

 „är en gärd icke allenast åt blygsamheten utan ock åt sanningen". Redan i 

 slutet af juni 1839 lemnade förra afdelniugen pressen, men ingick icke i bok- 

 handeln förr än följande år, till sammans med den senare. 



Författarens hufvudsyfte är att framställa: „Samhället, sådant det visar 

 sig i lagarne, och såsom det, med förbiseende af andra förhållanden, uti och 

 jemte dem utvecklar sig på sin ursprungliga rot." Till följd af denna välbe- 

 tänkta begränsning hafva rent politiska och historiska inflytelser i möjligaste 

 måtto lemnats ur sigte, ehuru det ligger i ämnets art, att sådant mindre kun- 

 nat ske i den första afdelningen, som egnas den offentliga, d. ä. statsrätten, 

 och hvilken derför ofta nog berör områden redan förut belysta af Sveriges 

 store häfdatecknaren, än i den andra, långt omfångsrikare, hvars föremål är 

 den enskilda rätten eller de enskilde i deras rättsförhållanden under lagen. 

 Utvecklingen ledes från de äldsta tider till de, då det (1839) gällande sam- 

 hällssystemet i grundsatserna erhållit sin stadga, eller i förra delen till slutet 

 af Gustaf II Adolfs regering, men i den senare ända till slutet af 17:de 

 seklet. Det har naturligtvis ej förbisetts, att ju, hvad den offentliga rätten 

 beträffar, flerfaldiga förändringar af principerna i förhållandet mellan statens 

 öfverhufvud, ständer och råd äfven efter den uppdragna tidsgränsen egt rum, 

 men hithörande ämnen sägas dock „lämpligast kunna sparas för en särskild 

 framtida bearbetning". Han anade icke, att detta löfte skulle blifva ouppfyldt, 

 så vida man ej vill anse det i någon mån infriadt genom betraktelserna i de 

 pseudonyma brefven af Thomas Frisk, och säkert ännu mindre, att han sjelf 

 ett fjerdedels sekel senare skulle, såsom det skedde i nämnda bref, behöfva 

 höja sin stämma (dock framgångslöst) mot ett förslag åsyftande den mest ge- 

 nomgripande reform, Sveriges samhällsrepresentation under sin långa tillvaro 

 skådat. Kan hända hade, utförd i sin tid, vetenskapsmannens lugna, blott af 

 det framfarnas höga lärdomar inspirerade bevisning förmått, hvad oppositions- 

 mannens eldiga vältalighet fåfängt försökte mot „folkviljans påtryckning", mot 

 inflytelser af dessa främmande konstitutioner, hvilkas anor „blott räknade år- 

 tionden, då Sveriges tälja sina i århundraden". 



