23 



Ledd af vår tids enluälliga uppfattning, kunde någon föreställa sig, att 

 Nordströms stora verk, detta försök, såsom lian kallar det, att med tillhjelp 

 af redan förliandenvarande tryckta kcällor, „följa och framhålla den tråd, som 

 i hvarje hufvuddel af våra lagar genomgår tiderna, förenar det förflutna med 

 det närvarande, utreder och förklarar dettas grund och mening och gör kun- 

 skapen om den nu gällande lagstiftningen mera säker, dess tolkning mera sjelf- 

 ständig", genast vid sitt framträdande helsats af hemlandets lifliga deltagande 

 och bifall. Man kunde desto rättmätigare vänta det, som vår högskola just i 

 de dagarne, eller kort förut, begått sin andra sekularfest, egnad mer än något 

 att väcka vår kulturs ädlaste minnen, och till högtidlighetens höjande an- 

 stalt promotioner, utom i öfriga fakulteter, äfven i den juridiska, af hvil- 

 ken Nordström då erhöll doktorsvärdigheten. Icke för ty töfvade det in- 

 emot ett helt år, innan den inhemska publiciteten helst med några ord upp- 

 märksammade arbetet. Den första i detta hänseende var Borgå tidning, i juni 

 1841, hvars exempel snart följdes af Morgonbladet och så småningom, under 

 årens lopp, af en eller annan offentlig röst dessutom. Större värma och in- 

 tresse slösades dock icke på denna i vår litteratur så sällsynta företeelse, än 

 att Saima ännu i början af 1844 blott vågade mena, att „Bidragens" för- 

 fattare borde vara känd i landet, — att han var det försäkras ingenstädes. 



Annorlunda i Sverige. Här hade dagspressen hastat att på det väl- 

 villigaste innesluta arbetet i allmänhetens gunst, då ungefär på en gång med 

 de första tecknen dertill, att dess tillvaro åtminstone varsnats hos oss, sjelfva 

 den vetenskapliga kritiken var färdig att förkunna sitt utslag. Jag säger så, 

 emedan Bergfalks i tidskriften Frey 1841 införda recension kan anses afgörande 

 för den opinion, som' sedermera blifvit beståndande angående Nordströms 

 förtjenster som rättshistoriker. Blotta omfånget af nämnda recension, 63 tätt 

 tryckta oktavsidor, tillkännager nogsamt, med hvad allvar saken behandlats. 

 Bedömaren inskränker visserligen sin specielare granskning till ett enda ka- 

 pitel, det om länsförfattningen, dervid förklarande sig „icke kunna lemna något 

 säkrare bevis på sin aktning för författaren, än strängheten af sin granskning", 

 men afger tillika ett högst fördelaktigt utlåtande öfver arbetet i dess helhet. 

 De mest karakteristiska egenskaperna deri äro: „ett noggrant studium af de 

 tryckta källorna, säker blick och moget omdöme i deras tolkning, ett lämpligt 

 urval af bevisen för de meningar, till hvilka Herr N. af sina forskningar blif- 

 vit förd". Derefter fortsattes: „Herr N. jagar icke efter nya förslagsmenin- 

 gar; han konstruerar sällan; han har med trogen kärlek sökt svenska sam- 

 hällssystemet i lagarne. Dilettanten, den, som i alla det menskliga vetandets 

 grenar vill känna nyheterna för dagen, eller som önskar en läsning, hvilken 



