24 



kan njutas i ett tillstånd emellan sömn och vakande, skall visserligen här finna 

 sin väntan bedragen; men den, som önskar förstå svenska samhällsförfattnhi- 

 gens historia, kan börja läsningen af Hr N:s arbete med vissheten att ej söka 

 förgäfves. Han träffar icke mycket förvånande, glänsande, men så mycket mer 

 tillförlitligt. Boken är en af dem, vid hvilkas läsning man icke känner hän- 

 förelse, men tillfredsställelse, och hvilka man slutar icke med beundran, men 

 med hjertlig tacksamhet." 



Tacksamhet — just dit ville vi komma. Nordströms bok tog Sven- 

 skarnes erkänsla med storm, men måste steg för steg eröfra Finnarnes. Or- 

 saken härtill låg icke blott i den gamla erfarenhetssatsen, att ingen är profet 

 i sitt eget land, utan ännu mer i den olika betydelse, man fäste vid arbetet 

 på Bottenhafvets båda stränder. I Sverige, hvarest det fortgående, offentligt 

 bekostade utgifvandet af rikets gamla lagar mägtigt återväckt och under- 

 höll pieteten för fädrens vördnadsbjudande rättsvishet, öfverraskades man 

 gladt att höra samma pietet rent och högstämdt genljuda ur ett verk af 

 förut okänd man på främmande kust, och dock så egnadt att fylla en väsendt- 

 1ig lucka i den svenska juridiska litteraturen. Hos oss var bifallet till 

 en början mycket svalare, ty det saknade den omedelbara känslan för lär- 

 domar, hvilka endast teoretiskt och på århundradens afstånd tycktes samman- 

 hänga med våra inhemska intressen. Öfver dessa lägrade, dimmkylig och tung, 

 tidsförhållandenas anda, manande sinnena hellre till likgiltighet och passiv 

 tvifvelsjuka, än att hemta tröst och hopp ur en verld af minnen blott. De 

 dagar af prekäraste åsigter voro inne, då till och med vår statsrättsliga ställ- 

 ning af en häfdakunnig Finne inför ofieutligheten ansågs kunna demonstreras 

 än hit än dit, då vidare en jurisprofessor vid Finlands universitet utan betän- 

 kande lånade sin medverkan till en afsedd omgestaltning, att ej säga rubb- 

 ning af vår ärfda lag. Vi ha redan hört Nordström såsom föreläsare ifra 

 mot det ena ofoget och skola nedanför finna honom bekämpa det andra. Hans 

 nu i fråga varande arbete berörde direkte intetdera, saknande sålunda t. o. m. 

 polemikens ögonblickliga retningsförmåga, och dock innehöll dess slutna kärna 

 det verksammaste botemedel mot dem båda och många andra. Ty sådan är 

 sanningens magt. Liförd i den juridiska undervisningen hos oss (icke deremot 

 i Sverige), vann Nordströms laghistoria dag efter dag, till den som är, 

 alt flera läsare, alt flera lärjungar, adepter. På denna stilla, fridsamma väg 

 fick hans kärleksfulla forskning i det förflutnas djup en oberäknelig inflytelse 

 på öfvertygelsernas och viljornas gestaltning, och knöt ett lefvande förbund med 

 tidens qväfda trängtan och behof; hans arbete reste sig till ett andigt boll- 

 verk mot hvarje godtyckets eller statsklokskapens aulopp; dess läror togo lif. 



