28 



ströms sista offentligt uttalade ord om en vän från ungdomsåren, hvars rätt 

 och framtid han, såsom nedanför skall synas, mer än någon, och med stora 

 personliga obehag, bjudit till att värna. Blott några dagar derefter var han 

 icke mera vår. 



Knapt hade det lagförslag utkommit, hvilket åt Nordström helt oför- 

 tänkt medförde en så bitter erfarenhet, innan hans insigter och penna åter 

 anlitades i ett legislativt värf. På anmodan af biskop Melartin, d. v. ordfö- 

 randen i den sedan 1818 för kyrkoordningens revision och förbättring tillsatta 

 komitén, efter hvilket uppdrags slutförande, enligt Kejsar Alexanders förklaring, 

 landsständerna borde sammankallas, emottog han nämligen redan vid början af 

 1842 de i ärendet under årens lopp gjorda förarbetena till genomgående, ehuru 

 han först i mars 1843 erhöll formligt förordnande att vara ledamot i sagda 

 komité och till henne med slutligt förslag i saken inkomma. Fulländadt i maj 

 1845, blef Nordströms arbete i komitén föredraget, granskadt och godkändt 

 samt omedelbart derefter tryckt under titel: „Förslag till kyrkolag för Storfur- 

 stendömet Finland jemte motiver och betänkanden", — en bok af icke mindre 

 än 432 oktavsidor. Sålunda var nu, hufvudsakligen genom en enda mans 

 energi, det vigtiga verk åtminstone tills vidare slutfördt, hvilket alt sedan 

 reformationsfesten 1817, då tanken derpå först väcktes, utgjort ett af finska 

 kyrkans pia desideria, men hvartill på den långa mellantiden endast ett mer 

 eller mindre siktadt material hunnit sammanbringas. 



Såsom bekant, vann 1845 års kyrkolagsförslag icke gällande kraft. Det 

 hänsköts väl till vederbörande auktoriteters, hofrätternas, domkapitlens och 

 universitetets, samt pressens och enskildes bedömande, äfvensom, efter en hop 

 år, jemte insända anmärkningar, till ett särskildt granskningsutskott (1854), 

 men kom aldrig under ständernas ompröfning, af det enkla skäl, att dessa på 

 de tiderna höllo ofrivilliga ferier. När åter, sent omsider, vårt konstitutionela 

 lif, i början af sistförgångna decennium, såg sin pånyttfödelse randas, hade 

 insigterna och åsigterna beträffande flera af kyrkans angelägenheter, under de 

 derom flitigt plägade öfverläggningarna, utvecklat sig derhän, att de påkallade 

 ett totalt omarbetadt förslag (1863, 1866). Intet under! ty dettas föregångare 

 ansågs, på goda skäl, redan vid dess framträdande vara mer än nödigt kon- 

 servativt. Se derom den ännu ganska läsvärda recensionen i Morgonbla- 

 det 1846. 



Så långt gick, för att här helst erinra derom, denna konservatism, att 

 åtskilliga af det nyare förslagets mest tidsenliga bestämningar, såsom de om 

 utvidgad religionsfrihet, om kyrkans representation genom egna, från landtda- 



