30 



Samma sträfvan, samma grundsatser, hvilka skönjas redan i Nord- 

 ströms tidigare utbildning, men togo slutlig gestaltning på de år, han ver- 

 kade hos oss som akademisk lärare och författare, de återspegla sig äfven i 

 alt hvad han såsom embetsman, i sitt konsistoriela kall ifrade för. Men 

 denna sida af hans bemödanden uppvisar dessutom ett särskildt biografiskt in- 

 tresse, ju mera personen, menniskan, här träder i förgrunden, ju skarpare 

 individualiteten bryter sig mot sin omgifning, ju flera konflikter han för sina 

 åsigters skuld måste genomkämpa. På denna valplats bestod han allra egent- 

 ligast sin lefnads strid. Hvem kan säga, huruvida stridens utgång efterlemnade 

 en segerkänsla i hans egen själ, men visst är, att den förberedde en segervin- 

 ning åt de idéer, i hvilkas tjenst han stält sig, åt laglighetens, vetenskaplig- 

 hetens och lärofrihetens himlaborna tankar. Gamla gäster vid Finlands hög- 

 skola, syntes de redan, uppjagade af förr osedda skuggor, färdiga att rymma 

 fältet, men dröjde qvar med honom och funno småningom, efter det han bort- 

 gått, alt tryggare fästen i de djupa fåror hans möda dragit. 



Vårt universitets annaler torde näppeligen kunna uppte en annan lika 

 lång tidrymd af oro, split och inre vantrefnad, som de tolf år Nordström 

 egde säte och stämma vid dess konsistoribord. Det onda fick väl ej sin 

 upprinnelse med denna period, utan var något äldre, men nådde nu sin höjdpunkt, 

 spridande sig epidemiskt genom alla lager af det akademiska samfundslifvet, 

 ända från det nedersta till det öfversta. De studerandes sjelfsvåld, den säm- 

 sta traditionen från Abo, tycktes satt sitt mål bortom alla sedlighetens och 

 den borgerliga lagens bud; hvarje allvarligare lifsåsigt, hvarje upphöjdare själs- 

 behof tycktes främmande för kanske de flesta; ja ännu då, sent omsider, ädlare 

 rörelser något allmännare började gripa kring sig, dels i medlet af 30-talet 

 genom de pietistiska väckelserna, dels vid början af 40-talet i en mer verk- 

 sam finskhetsifver, hur ofta gingo ej klandervärda excesser hand i hand der- 

 med? Följderna af alt detta, tör hända särskildt dock af en beryktad skål, i 

 förening med de kända brottsligt råa uppträdena följande år i stadens grekisk- 

 ryska kyrka, blef den sorgliga, att regeringen fattade största misstro ej blott 

 till ungdomens tendenser, men äfven till lärarnes vilja och förmåga att leda 

 och öfvervaka den. Så långt gick misstron, att det ansågs nödigt anlita argus- 

 ögon utom universitetet, hvilka snart sågo hvad ingen kunde ana ens. 



Hvad under då, om uti dessa bekymrens och osäkerhetens dagar läro- 

 verkets styresmän på orten kände sig uppfordrade att genom fördubblad sträng- 

 het och vaksamhet söka hellre förekomma än förekommas, ehuru tyvärr dervid 

 ej nog öfvervägande medlen. Enkannerligen gäller detta de tvenne, hvilka åren 

 1833 — 1839 och 1839 — 1845 efter hvarandra innehade rektorsembetet. Den 



