35 



ber 1839, upptar icke färre än 28 sidor folio. Det börjar sålunda: „Då det nu åligger 

 mig att yttra min mening om (förslaget) . . ., kan jag icke undgå att först uppehålla 

 mig \'id det, i ändamål att med protokollet och handlingarna införlifvas, i sammanhang 

 härmed ingifna och upplästa anförande, så märkvärdigt för dess dels öppet uttalade, 

 dels i hemlighetsfullt dunkel hållna beskyllningar mot ej mindre den akademiska ung- 

 domen, än dem, som uti frågorna om afdelningarnas styrelse yttrat åsigter, stridande 

 mot herr kollegirådets (rektors) och pluralitetens för dagen." Kastas så en återblick 

 på motionen af 1835 och dess ledsamma följder, för hvilka anförandet äfven förebrått 

 vissa universitetslärare, i det desse skulle ha „med oförståndigt och sin af passionen 

 uppgrumlade källa nogsamt röjande nit, på åtskilligt lika olämphgt som otillbörligt sätt 

 uppträdt, så i handling som i ord, såsom förfäktare af de underordnades rättigheter, 

 till och med sådana, som aldrig blifvit bestridda"; hvarför ock (enligt anförandets vi- 

 dare innehåll), ehuni de som skulle tillämpa den vidtagna författningen, sedermera till- 

 bjudit afdelningarna delaktighet i öfverläggningarna om deras angelägenheter, detta 

 gagnat till intet, „ty man hade en gång lyssnat till de uppviglande ropen om usur- 

 pation af ej mindre än allmänna menniskorättigheter och om nya, till det förhatligaste 

 godtycke ledande, grundsatsers införande vid ungdomens behandling." Efter denna 

 resumé fortsattes: „Det är sådana lika l)ittra som mörka beskyllningar, som författaren 

 af meranämnda anförande icke funnit sig af några betänkligheter hindrad att såsom 

 oförgripliga sanningar framdraga och påbörda såväl den akademiska ungdomen, som 

 andre personer inom vårt läroverk, hvilka på densamma skola ega inflytande. De två 

 ledamöter af konsistorium, hvilka före mig yttrat sig, hafva redan med djup värma ut- 

 talat den smärtefulla öfverraskning, som måste uppstå hos hvar och en, då han för- 

 nimmer denna, i afseende å den akademiska ungdomens tänkesätt, utomordentliga för- 

 villelse af en man, som i så många år stått densamma så nära; och för min del 

 instämmer jag i allo uti detta afseende med dem. Men jag kan icke undgå att ytter- 

 ligare fästa mig vid en annan sida af den mörka taflan, och den är de sällsamma 

 beskyllningarna mot dem, som, innehafvande en yttre förhållanden tillhörande ställning 

 inom vårt läroverk, skola visat ett af passionen uppgrumladt nit i förfäktande af de 

 underordnades rättigheter. Hvem gälla de? Hvem gälla de dunkelt sagda orden om 

 'de af tidens lättsinniga teorier förvillades' inverkan på det lättrörda ynglingasinnet?" 

 FöiTOodan uttalas, att hänsyftningarna gälla någon, som röstat mot motionen af 183.5. 

 Derefter säges : „I sanning vore det så, så utgjorde det ett sorgligt drag uti det kolle- 

 giala förvaltningssystemets historia: det vore ett misskännande af dettas innersta väsende: 

 det vore ofördragsamheten i dess mest förstelnade hårdhet: det vore terrorismen full- 

 skapad. Ty man kan hylla motsatta åsigter af en annans om det rätta eller det ända- 

 målsenliga uti en sak; man kan förfäkta sin tankes vigt med mer eller mindre liflighet, 

 och sjelfva den fasta öfvertygelsens styrka skall alltid stegra lifligheten af dess försvar; 

 man kan äfven se falskt, då man tror sig se som klarast: men pligtkänslan hos de 

 motsatta åsigternas ömsesidiga förfäktare kan dock vara lika helig, kärleken till det 

 sanna lika varm, vördnaden för lag och ordning lika djup ; och när man öppet och utan 

 menniskofiuktan från den plats, man i kraft af sitt embête intager, uttalar blott sin 

 mening och ingen annans, när man uttalar den, om den ock ej behagar, om den ock 

 kan förutses blifva den besegrade: har man mer än någonsin ådagalagt styrkan af 



