37 



De studerande dröjde ej att visa Nordström sin erkänsla för det sätt, 

 hvarpå han antagit sig deras sak. Sedan nämligen, pcå hösten 1841, iuspek- 

 toratet för borealiska afdelningen blifvit ledigt (och det efter upphofsmannen 

 till alla förenämnda reformprojekt), valde afdelningen enhälligt honom till 

 platsen, hvilken han ock emottog samt till sin skilsmessa från universitetet 

 innehade. Under utöfningen af denna befattning fick han ännu en gång till- 

 fälle att medverka till uppfyllelsen af ett de unges varmaste önskningsmal, i 

 det han ifrigt förordade nord- och sydösterbottningarnes begärda återförening. 

 Hans votum, afgifvet i november 1844, innehåller bland annat: att „som den 

 natm-liga, likasom den hittills allmänt erkände gi-unden för afdeluingarnas sammansätt- 

 ning är denna barndomens och skolårens bekantskap, som i förening med slägtskaps- 

 förhållanden och de många flera förbindelser, hvilka uti samma trakter lättare än 

 annorstädes emellan menniskoma knytas och inverka på barn och efterkommande, med 

 sin sköna, fina, elastiska väfnad kan omfatta många egenheter, många ohka skiftningar 

 af karakterer, sedvanor, lynnen och åsigter, men alltid innesluter en hög grad af värma 

 och oegennyttig tillgifvenhet, och denna bestämningsgrund, tillämpad uppå ett helt 

 land med gifiia förhållanden i afseende å undervisningsanstalter och folkets stamförvandt- 

 skaper, enhgt sin natur hellre gifver anledning till bildande af stöiTe än af smärre 

 kretsar: fördenskull, och enär härtill kommer, att, då man tager i betraktande det tre- 

 faldiga ändamål, som man ur det allmännas synpunkt, med afdelningsinrättningarna 

 åsyftat, nämhgen ett vetenskapligt, genom anskaffande af goda böcker på gemensam 

 bekostnad till gemensamt begagnande, ett ekonomiskt, genom välvillig hjelp ur gemen- 

 sam kassa vid tillfälliga behof, och ett disciphnärt, hvilket afdelningen, såsom samfund, 

 måste söka att befordra, så vida hon vill vara sedligt fri" . . ., så tillstyrkte han 

 för sin del bifall till ansökningen. Rektor blef denna gång öfverröstad. 



Åsigten om företrädet af relativt större framför mindre afdelningar 

 gjorde sig ytterligare gällande, då två år härefter, sedan Nordström bortflyttat, 

 den afdelning, hvars ledning varit honom anförtrodd, på anhållan och enligt 

 konsistori begifvande, sammanslogs med tvenne andra till en enda, den vest- 

 finska, — ett faktum hvilket bland andra bebådade, att söndi'ingens period 

 ändtligen, till den sedliga ordningens och studiernas fromma, nalkades sitt slut. 



Mera hugneliga minnen än den disciplinära, erbjuder ingalunda den 

 vetenskapliga administrationen af vårt läroverk från de tolf år Nordström 

 deri deltog. Konflikterna på det senare gebitet voro, äfven de, mycket tal- 

 rika, men derjemte i samma mån mer störande och betydelsefulla, som de 

 gälde icke blott yttre reglementariska lämplighets åsigter och åtgärder, utan 

 sjelfva vetenskapernas, undervisningens och lärofrihetens högsta intressen, ja 

 mången gång hela universitetets fundamentalaste rättigheter, rättigheten framför 

 alt att styras efter lag. Må Nordströms uppträdande i dessa inre stridig- 

 heter stundom synas behöfva ursäktas af hans egen sats, att „den fasta öfver- 



