42 



likvcäl intet vidare förljöds om inlagans öde, gjorde han den 6 maj derom 

 muntlig efterfrågan i konsistorium. Eektor gaf kort om godt det besked, „att 

 det endast berodde af honom (vektor) om och när till konsistorium stälda 

 skrifter och ärenden der få till behandling företagas." Fåfängt bestred Nord- 

 ström rättmätigheten af ett så „ensidigt" förfarande från rektors sida, an- 

 seende „förbud mot anteckning i protokollet af hvad han yttrat röra hans 

 personliga rätt såsom medborgare och embetsman", samt yrkade derför på 

 „konsistori utlåtande, huruvida hans motionsrätt kunde underkännas och om 

 icke den af honom i laga ordning inlemuade skriften borde föredragas enligt 

 sin inskrifningsnummer". Rektor stängde åter protokollet. Men då alt detta 

 den påföljande 20 maj skulle justeras, förenade sig flera ledamöter med Nord- 

 ström att fordra omröstning i saken, dock med den från annat håll, som det 

 tyckes, preparerade utgång, att 8 mot 8 gåfvo rektor rätt. Ja segervinnarn 

 tillade till sitt votum decisivum dessa utmanande ord: att han „icke kunde 

 undgå att på det allvarligaste protestera emot det yttrande professor Nord- 

 ström låtit inflyta, att nämligen rektor skulle ensidigt förfarit, — ett ytt- 

 rande så mycket mindre befogadt, som genom nu fulländade votering konsisto- 

 rium sjelf erkänt den princip, hvilken ledt rektor ... ; är man ej belåten med 

 en ordförandes åtgärder, så klagar man i behörig ordning och å ort som veder- 

 bör deröfver, men icke torde det vara rätt att uti protokollen insinuera oblida 

 omdömen om ordföranden." 



Nordström lät icke säga sig detta två gånger. Ehuru väl inseende, 

 att intet mer kunde vinnas i hufvudsak, enär docenten emellertid erhållit och 

 tillträdt den ansökta tjensten, besvärade han sig öfver rektors förfarande hos k. 

 senatens prokurator. Resolutionen föll den 14 december, så lydande: „Då kon- 

 sistorium akademikuiu utgör ett kollegialt ämbetsverk, hvars alla ledamöter ega, hvar 

 för sig, lika rättighet med rektor och, gemensamt med honom, äro förbundne att vårda 

 universitetets angelägenheter, på sätt de för universitetet i nåder utfärdade statuter 

 föreskriiVa, synes det icke kunna förmenas en konsistori ledamot, att, igenom rektor, 

 till protokollet anmäla hvad han, i grund af sitt embête, och under det ansvar miss- 

 bruket deraf medför, finner nödigt att tiU konsistori pröfning framställa. Likaså och 

 då ett till konsistorium stäldt skriftligt andragaude till rektor inlenmas, för att der- 

 städes föredragas, lärer hans skyldighet att detsamma konsistorium meddela icke kunna 

 ifrågasättas, emedan, i annat fall, det af rektor skulle bero att efter eget godtfinnande 

 undandraga konsistori handläggning saker, hvari dess, men icke rektors enskilda åtgärd 

 begäres, ett förhållande, som för ingen del öfverensstämmer hvarken med naturen af 

 kollegiala embetsverk i allmänhet, eller särskildt med gränserne af den myndighet, som 

 igenom de akademiska statuterna blifvit rektor, i egenskap af konsistori ordförande, 

 tillagd, rå dessa skäl, och då för öfrigt alla ärenden, som vid konsistori sammanträ- 

 den förehaivas, ostridligt måste i protokollet upptagas, hvadan det ej heller tillkommer 



