43 



rektor att förklara ett till protokollet gjordt andragaude böra derifi-ån uteslutas eller 

 att sådant, såsom ett särskildt öfverlaggiiiugsämne, till oiuröstniug i konsistorium fram- 

 ställa, skulle väl jag, för min del, anse professor Nordströms anmärkningar emot 

 rektors ifrågavarande förfarande icke sakna laglig grund." 



Denna sin uppfattning öfverlcmnade dock prokurator, enär ., fråga nu 

 icke blifvit väckt om något egentligt ansvar för tjenstefel", till åtgörande hos 

 universitetets högste styresman. Härpå följde ett kanslersbref af 2 (14) februari 

 1844, hvari förklarades: .,att i fall liädanefter någon fråga uti konsistorium 

 räckes, hvilken rektor anser icke lämpligen kunna komma under pröfning och 

 derför tillkännagifver, att han icke kan föredraga, frågan likväl alltid skall uti 

 konsistori protokoll Jemte rektors tillkännagifvande upptagas samt protokollet 

 derefter utan tidsutdrägt till kansler insändas." Genom detta utslag blef, så 

 att säga, kyrkan stäld midt i byn, i det Nordström fick rätt, utan att rek- 

 tors åtgärd helt och hållet förkastades. 



Medan ännu sistberörde, i afseende å konsistori och dess ordförandes 

 ömsesidiga förhållande ganska principiela tvist var anhängig, kallades Nord- 

 ström att, såsom universitetslärare, yttra sig i ett för hela landets rätts- 

 tillstånd betydelsefullt ärende. Lagkomissionen af 18.35, hvilken under pre- 

 sidium af prokurator, men i en viss, icke närmare känd subordination, ej till 

 kejserliga senaten för Finland, utan till Hans Majestäts eget kansli för kejsar- 

 dömet, egde att utarbeta ett ..systematiskt sammandrag'' af alla våra gällande 

 rättsnormer, hade ändtligen i början af 1842 fulländat en så stor del af civil- 

 lagen, att den kunde öfverlemnas till granskning af en för ändamålet nedsatt 

 lagrevisionskomité. Väl var universitetets konsistorium anbefaldt att tillliandagå 

 komissionen med alla de upplysningar dennas ordförande kunde reqvirera, 

 men några sådana hade ordföranden icke trott sig behöfva, sedan han i juris 

 Professoren Ekelund upptäckt en mycket tillmötesgående ledamot, af hvilken 

 också utkastet till lagverkets totala uppställning härrörde. Revisionskomitén 

 deremot, som, enligt eget yttrande, funnit det granskade förslaget „icke allenast 

 förete ett nytt system, som, i många och väsendtliga hänseenden afvikande 

 från allmänna lagens, utesluter en stor del af hvad densamma innehåller . . ., 

 utan äfven innefatta en omarbetning af allmänna lagens text, förenad och sam- 

 manstäld med stadganden ur författningarna", — en söndring och omarbetning 

 af lagen, hvilken de nådiga föreskrifterna, enligt komiténs tanke, så mycket 

 mindre kunde afse, som redan kejsar Alexander .,nådigst täckts förklara sagde 

 lag, hvilken med finska folkets lynne, seder och bildning öfverensstämmande, 

 under en lång följd af år utgjort grundvalen för dess borgerliga frihet och 

 lugn, icke kunna utan våda för dessa rubbas, och dessutom denna, af regent 



