44 



och ständer samfäldt antagna och sanktionerade lag alltid framstått såsom ett 

 helt för sig, samt någon väscndtlig och genomgripande ändring deri icke annor- 

 lunda, än i den ordning sjelfva lagen tillkommit, hittills skett, och endast vid 

 ny lagstiftning, livarom nu ej är fråga, torde ega rum", — komitén ville med 

 detta sitt stränga och afstyrkande utlåtande icke träda inför Majestätet, utan 

 att dessförinnan ha inhemtat och till sin framställning bifogat de tvenne öfrige 

 jurisprofessorernes åsigter. 



Situationen var allvarlig, ty i sjelfva verket gälde frågan, enligt den 

 sakrika teckning vi ega af det nya lagverkets historia, „om 1734 års lag 

 borde hel och orubbad bibehållas, eller söndersplittrad under en annan form 

 och uppställning ingå uti det nya lagverket". Anmodade att infinna sig i 

 komitén, afgåfvo, den 8 november 1843, de tvenne rättskunnige universitets- 

 lärarne, hvar för sig, längre betänkanden, man kunde nästan säga dödsdomen 

 öfver sin kollegas arbete, helst denne, redan bunden vid sjuksängen, under 

 följande dag afled. Då dessa betänkanden finnas intagna i den citerade teck- 

 ningen, torde på detta ställe blott behöfva erinras, att de i sak voro fullkom- 

 ligt öfverensstämmande med komiténs eget. ,,Det vore, skrifver bl. a. pro- 

 fessorn i allmän lagfarenhet, ,, efter min orubbliga öfvertygelse en national- 

 olycka, om den tanke, som ligger till grund för lagkomissionens förfarande, 

 komme att förverkligas." Nordström, rättshistorikern och professorn i stats- 

 rätt, betonar hufvudsakligast det grundlagsvidriga i komissionens nya system. 

 „Uti det land, säger han, med hvilket Finland fann sig förenadt i ocli med detsamma 

 det erhöll medvetande af borgerlig ordning, har lagbunden borgerlig frihet alltid varit 

 föremål för samhällets allvarligaste omsorger. Der framträda ock derför långt tidigare 

 än annorstädes kodifierade lagböcker, som, utgångna icke från teoretiska konstruktio- 

 ner, utan ur samhällets innersta rötter, folkets rättsbegrepp, plägseder och författning, 

 bestämma den lagbuudna frihetens skick, till innehåll och form afspegla samhällets 

 innersta lif och sålunda äter, för sin del sammanväxt med folkets lijerta. Lagboken af 

 år 1734 har tillkommit uti en sådan historisk kontinuitet och derför är den så populär." 

 Längre fram, efter en bedömande recit af det nya projektets särskilda afdelningar, heter 

 det: „Utan att ingå uti undersökning af frågan, huruvida det kan förenas med den af 

 grundlagen faststälda garantin för lagbokens bestånd, att efter enskilda opinioner för- 

 ändra den form och uppställning, lagstiftaren med klaraste medvetande af sin afsigt 

 ät densamma gifvit, och utesluta derifrån livad monark och folk i sann'ad, efter nog- 

 grannaste öfvervägande af den borgerliga ordningens fordran, ansett behötligt och ända- 

 målsenligt att der intaga, ty svaret deruppå ligger för öppen dag, tillåter jag mig blott 

 några anmärkningar rörande nyssnämnda ämnens förhållande till de enskildes rätt eller 

 privaträtten." Härpå, och sedan särskildt byggninga balkens uteslutande strängeligen 

 kriticerats, fortsattes: „Förvisandet af alla dessa vigtiga delar utaf ett civilrättssystem 

 till den allmänna hushållningsrätten vore icke blott det mest osystematiska förfarande, 

 som tänkas kan; det vore derjemte en verklig kränkning af de enskildes borgerliga 



