48 



hade i och för sig varit en bagatell, endast alt dervid lagligen förelupit. Men 

 så var icke händelsen, ty enligt gällande statuter tillkom blott kansler hvad 

 vicekansler, på rektors inrådan, nu tillåtit sig. Sahlberg hade visserligen på 

 vederbörlig ort utverkat sig förmånen att, ehuru af annan fakultet, kompetera 

 om tjenst i den filosofiska, men, af okändt skäl, uraktlåtit att genom fakultet 

 och konsistorium (må hända fruktande dessa instanser?) tillika ansöka den 

 rätt, hvarom nu var fråga. När derför den nämnda skrifvelsen föredragits, 

 ,,uppsteg Nordström och förmenade, att vicekansler troligen icke varit under- 

 kunnig om sakens lagliga gång, hvarom han bordt af rektor blifva under- 

 rättad. Kektor vände sig nu mot Nordström, frågande, om yttrandet skulle 

 upptagas i protokollet. Nordström svarade, att eftersom så äskas, så stode 

 han vid sitt fälda ord. Kektor förmälde då, att saken komme att först gå till 

 Petersburg, hvartill Nordström svarade: hvad jag sagt, det har jag sagt. 

 Rektor inföll: herr professorn vill altså bemästra vicekanslers åtgärder och 

 döma öfver honom? Nordström: mina ord böra ej för\Tängas, men stände 

 de för hvad de innebära. Härvid reste sig vicekansler och lemnade konsisto- 

 rium, åtföljd af rektor, blifvande sålunda konsistorium utan liufvud. En förvirring 

 uppstod tills alla skingrade sig. Vicekansler skall hafva enskildt för rektor 

 yttrat, att antingen han eller Nordström finge lof att lemna universitetet." 



Är denna dramatiska skildring, upptecknad i ett blott några dagar 

 senare privatbref af en ung, men universitetet närstående vetenskapsidkare, som 

 sjelf säger sig känna saken blott „enligt hörsägen", tillförlitlig? Säkert ej 

 till alla delar; ty hvarken var vicekansler tillstädes i förenämnda session eller 

 afbröts denna med dispensärendet'. Att dock skildringen så till vida är fak- 

 tisk, att Nordström anmärkt något mot ärendets formella gång (ehuru proto- 

 kollen derom intet upplysa), kan man sluta af längre ned meddelade utdrag 

 ur hans votum vid dess slutbehandling. Under upprepande af denna reser- 

 vation må ytterligare det följande ur samma privatskrifvelse anföras. 



„Måndagen derpå sammankallade rektor konsistorium* för justerande af den 

 paragraf, som skulle afgå till Petersburg. Konsistorium samlades. Rektor: står hr 

 professor Nordström ännu fast vid sin önskan att afsända paragrafen till Peters- 

 burg? Nordström: för hvad jag sagt, står jag inför Gudi och mannom. Rektor: 

 står hr professorn ännu vid sitt yttrande, att ett lagbud är så godt, som ett hcrskare- 

 ord? Nordström : jag erinrar mig ej, om jag sagt det; — hvarvid dock konsisto- 

 rium på rektors anmaning instämde, att han yttrat det. Nordström : eftersom jag 

 då inför konsistorium sagt det, så må äfven det afgå. — Efter detta uppsteg en leda- 



* Således den 25 november. — Protokollen veta ej af detta möte! 



