föranlåtit mig till denna imdeidâniga ansökning; men uti det grannrike, der källorna 

 för vår rätt och historia ännu till största deleu finnas förvarade, har chefsembetet för 

 riksarkivet blifvit mig erbjudet, och det tillfälle till vetenskaplig verksamhet, som så- 

 lunda på denna plats i annan rigtning öppnar sig för mig, är det skäl, af hvilket jag 

 ledes till ifrågavarande steg, och som derjenite gör det för mig nödvändigt att till min 

 underdåniga ansökning om afsked bifoga den om alleniådigste tillstånd att få öfverflytta 

 till Sverige. Länge har jag vacklat, innan jag kunnat komma till detta beslut: foster- 

 landet är icke ett tomt begrepp, och de trådar, med hvilka det vid sig fäster sina 

 söner, höra ej till de lättslitna; men egna omständigheter inträtta stundom, som be- 

 stämma handlingarna, oberoende af den vilja, hvilken utgår från hjertat, och då jag 

 framträder med denna underdåniga ansökning, afsäger jag mig dock ej kärleken till 

 mitt fädernesland. Jag har Nåden i djupaste underdånighet framhärda" etc. 



J anledning deraf beslöts: „Jemte det ifrågavarande ansökning skulle till H. 

 K. II., universitetets Höge Kansler insändas uti afgående skrifvelse, ville konsistorium 

 i underdånighet fästa II. K. H:s nådiga uppmäiksandiet på den förlust, som skulle 

 drabba universitetet, derest det begärdta afskedet blefve professor Nordström bevil- 

 jadt, en förlust, som under närvarande förhållanden, då juridiska fakulteten eger hvar- 

 ken adjunkter eller docenter samt följaktligen icke heller hopp att på längre tid se 

 professorns plats åtminstone intagen af en efterträdare, i sjelfva verket vore oersättlig, 

 hvarför konsistorium äfven på det högsta önskade, att utvägar kunde finnas att för 

 universitetet tivarhålla professorn, helst det ock synes, såsom skulle endast önskan att 

 kunna för sin litterära verksamhet begagna svenska riksarkivet hafva hufvudsakligen för- 

 mått Professoren till det steg, som han nu tagit. Och borde skrifvelse altså i enlighet 

 med förestående konsistori beslut uppsättas samt sedan till befordrande af hastigare 

 expedition per capsulam justeras." 



Med verklig- kännedom af Nordströms karakter och utbildning kan 

 ingen betvifla, att hufvudmotivet (um äfven ej det enda) till hans afskedsansö- 

 kan var vetenskapligt ocli låg, såsom hans egna ord det säga, i den litterära verk- 

 samhet, som erbjöds från andra sidan hafvet. Endast en biografisk myt är 

 deremot en någonstädes förekommande antydan om hans lifliga själs dragning 

 till Sverige redan af barndomsminnena från händelserna ^1808, ja af känslan 

 att vara född svensk undersåte. Alt vittnar, att han tidigt lärt sig älska sin 

 bildnings moderland, att hans bästa tankar ofta och gerna flögo ditöfver, burna 

 på vingar af de studier, hans ungdoms och hela lifs hängifvenhet egnats, men 

 beslutet, att sjelf följa samma stig, var hos honom så föga ingifvet af någon 

 som helst oklar, oreflekterad längtan, att det fast mer fordrade många år från 

 sin gryning till sin mognad. 



Sitt tidigaste besök i Sverige gjorde Nordström 1835, på hemfärden 

 från en till Tyskland företagen resa. Han var då ännu ung professor, utan 

 annan vetenskaplig auktoritet, än att hafva utgifvit sedvanliga akademiska spe- 

 cimina. hvilka dock alla bahandlade ämnen ur svenska rättshistorien. Sannolikt 



