69 



historia". Landets förnämsta lärda samfund invalde honom i sin krets, nämli- 

 gen Fornsla-ifts sällskapet, Vetenskapsakademin och Vitterhets historié- och 

 antiqvitetsakademin 1847, Vetenskapsakademin i Upsala 1848. Samma ut- 

 märkelse erbjöds honom ock af snillets och smakens adertonmanna-nämnd genom 

 kallelse (18492g») i[\\ ^len efter Franzén lediga platsen. 



Nordström afböjde ledamotskapet i Svenska akademin. Skälet finnes 

 icke bestämdt angifvet, men låter ganska sannolikt förmoda sig. De väljande, 

 med akademins höge beskyddare Konungen i spetsen, hade utan tvifvel främst 

 afsett samma förtjenster, hvilka de redan tidigare prisbelönat, men ock hans 

 tillfälliga egenskap att vara den afgångue ledamotens landsman. Äran min- 

 skades väl icke utan hellre ökades deraf, men gjordes tillika ansvarsfullare. 

 Med Franzéns namn förknippade sig ovilkorligen den store skaldens och 

 berömde vittre skriftställarens. Skulle Nordström kunnat glömma det, så 

 erinrades han och allmänheten mer än tillräckligt derom af tidningarna. Från 

 flera håll fick nämligen akademin, i anledning af sina senaste val (Ihre, 

 Nordström, Rydqvist), uppbära klander att icke ha tillgodosett sin värdighet 

 af vittert samfund. Det lät nästan som hade hennes skyldighet varit att skapa 

 skalder. Från andra sidan åberopades visserligen (Upsala Correspondeuten), 

 särskildt med afseende å Nordström, att ju äfven förut klassiskt bildade och 

 framstående jurister, — man anförde Botin, Blom och Järta, men hade ock 

 kunnat nämna Järtas efterträdare, Finnen Skogman, — tillhört akademin, 

 hvilken hade ett så oafvisligt behof af lagkunniges medverkan för hennes vig- 

 tigaste uppgift: ordboksarbetet. Men hela denna tvist måste förefalla dem den 

 gälde högst obehaglig. Nordström drog sig troligen så mycket hellre un- 

 dan, som han äfven annars hunnit märka att afunden redan lurade på hans 

 snabba framgångar. 



Konung Oskar I, sjelf ovanligt kunskapsrik, tröttnade icke att med 

 utmärktaste bevågenhet omfatta sin insigtsfuUe riksarkivarie. Den forne pro- 

 fessorn i nationalekonomi och statsrätt åtnjöt ofta nåden att, då vigtigare all- 

 männa frågor förelågo, kallas till enskild öfverläggning med sin suverän. 

 Tillika uppdrogs honom att i sagda vetenskaper initiera rikets ännu unge 

 tronarfvinge. Hans ställning till denne blef samtidigt äfven från en annan sida, 

 och för en längre framtid, befäst. Kronprinsen Karl var nämligen nu kansler 

 för Sveriges båda högskolor, i hvilket kall han förutsåg sig kunna vinna godt 

 biträde af sin lärares bepröfvade erfarenhet och vetenskapliga anseende. 



Redan 1846, innan sin bosättning i Sverige, hade Nordström jemte 

 Hans Järta anlitats såsom juryman vid afdömandet af den inom juridiska 

 fakulteten i Upsala så ifrigt förda tvisten mellan Lindblad och Delidén å ena, 



