70 



Boetliius och Bergfalk å andra sidan, angående ett af N. A. Fröman, seder- 

 mera justitieombudsman, utgifvet akademiskt spécimen. Väl introducerad 

 i svensk tjenst, blef han af kronprinsen utsedd 1847 till sekreterare i den för 

 revision af högskolornas statuter året förut tillsatta komitén, samt derefter 

 till kanslerssekreterare, ej mindre för universitetet i Lund 1848, än ock ad 

 interim för det i Upsala 1849. 



Beträffande det nit och den skicklighet, Nordström ådagalade i de aka- 

 demiska angelägenheterna, äro meningarna icke delade. Fast mer ville man 

 i nitet ha bemärkt det öfverskott att icke nöjas med blott „expedition" af 

 besluten, hvilken sysslan egentligast tillkom. Hvarje missbelåtenhet med 

 kanslersembetets åtgärder, vare sig vid tjeusters besättande, understöds bort- 

 gifvande, lärda eller disciplinära besvärsmåls afdömande o. s. v., träffade derför 

 både i första och sista hand honom, rådgifvarn, den höge chefens „alt i 

 allom", såsom han till och med offentligen kallades. Han fick röna sin ställ- 

 nings obehag redan om sommaren 1849, under ett besök i Lund, och ofta 

 sedermera. Ja efter hans vistelse med kronprinsen i Upsala 1855 gingo några 

 tidningar derhän i hätskhet, att de yrkade på hans aflägsnande. Opinionens 

 påtryckning förmådde dock så litet rubba det förtroende, han åtnjöt af sina 

 förmän, att han äfven efter det kronprinsen bestigit tronen, af de följande 

 kanslererne, och ända till sin död, qvarhölls vid sin dubbla beställning. 



Nordströms rätt till ett varaktigt minne i de svenska universitetens 

 häfder grundar sig likväl icke endast på den omsorg, han eguade alla till kans- 

 lersembetet inkomna ärenden, utan äfven och förnämligast på hans andel i 

 dessa läroverks förbättrade lagstiftning. Det uppdrag, han skötte inom den 

 nämnda statutkomitén var, till följd af deri förekommande vidlyftiga och in- 

 bördes oppositionela andraganden, för sekreteraren ganska arbetsdrygt. Det 

 blef vidare särdeles grannlaga, enär honom tillkom att till kanslers ledning och 

 i hans namn uppsätta de redogörelser och utlåtanden i det magtpåliggande, 

 redan i decennier framgångslöst förhandlade ämnet, hvilka skulle till Konungen 

 inlemnas. Arbetet fulländades omsider i april 1851 och blef af Nordström 

 med högvederbörligt samtycke följande år utgifvet under titel: „Underdåniga 

 förslag och betänkanden angående nya statuter för universiteterna och embets- 

 exaraina afgifna till Kongl. Maj:t" (8:o sidd. 234). Den af försäljningen möj- 

 liga behållningen var anvisad för ett välgörande ändamål. Bokens förord 

 uttalar en viss oro. Utgifvai'n säger sig uti hitet afseeude vara „förblindad 

 af den tro, att dessa förslag i hvarje punkt skola tillfredsställa hvarje gran- 

 skares önskningar . . . Idéns uppfattning och de verkliga förhållandenas kraf 

 kunna ofta befinna sig i friktion, och deruti ligger frö till en fortgående strid, 



