81 



med hvarje år blifvit mer konservative, och dymedelst kommit de af Nord- 

 ström ständigt hyllade idéerna närmare. Det oaktadt visste oppositionen 

 nog, att han icke hörde till de ..grå", om ock Svenska tidningen gerna räknat 

 honom bland de sina. Hvar han stod, förblef han en den sjelfständiga öfver- 

 tygelsens och insigternas man, det erkände alle, trots hans ironiska sjelf- 

 bekännelse: ,.Jag böjer mig för åsigterna för dagen." — „Han rubbade ocli 

 kullkastade", säga "Wahlström och Tersmeden*, „redan vid denna sin första 

 riksdag i mer än ett ämne presteståndets medeltidsåsigter. " 



Kring honom suto väl månge högtförtjente och bepröfvade män, bisko- 

 parne Fahlcrantz, Hallström, Genberg, domprosten Thomander, prostarne Sand- 

 berg, Forsell, Björkman, lektor Sonden, professorerne Agardh, Carlson, Lindgren, 

 komminister Beckman m. fl., inblandade i massan af de största prelatensiska 

 vanligheter, att icke säga original, en tit. Runsten o. a. Men såsom lagkarl 

 var Nordström den ende, den ende deiför ock, som till hela dess intighet 

 kunde ådagalägga betydelsen af så månget storment anförande. Detta satte 

 lif i spelet. Öfverhufvud erkännes likväl närvarande ständermöte hafva utmärkt 

 sig genom en relativ stillsamhet. Man var ovanligt enig, inom alla stånden, 

 både i att antaga flera \igtiga propositioner och motioner (husbehofsbränningens 

 afskaftande. decimalsystemet för mått, mål och vigt, judeemancipationeu, m. m.) 

 och i att förkasta andra, som dock delvis sedennera kommo upp, t. ex. frågan 

 om representationens ombildning. Nordström arbetade i lagutskottet, der han 

 mestadels genomdref sin mening eller uttalade den i välskrifna reservationer, de 

 der ofta togo segerns palm i plena. På det ekonomiska och bankgebitet, oaktadt 

 all historisk och systematisk bevisning, ofta ansatt, fick han icke desto mindre 

 erkännandet att inväljas till fullmägtig i rikets ständers riksgäldskontor, vid 

 hvilken befattning han genom omval bibehölls till representationsförändrin- 

 gen (1867). 



Följande ständermöte, 1856 — 58, hvarunder sköldarna ofta brakade, 

 konstaterade i allo Nordströms anseende, så inom som utom ståndet. Han 

 tillhörde nu liksom hädanefter, bankutskottet och gälde redan för den största 



* I den anonymt utgifna broskyven .,1854 års riksmöte", hvarest vidai-e säges om 

 honom: „Äfven inom lagutskottet har den sega konservatismen måst gifva vika för hans stora 

 sakkännedom och imponerande framställningar. I strängaste mening monarkist och till en viss 

 gi-ad byråkrat, har han för öfrigt lemnat månget godt handtag till nödiga reformer, samt syn- 

 nerligen i alt hvad som rör finanser, bankväsende, handel och näringar visat prof på lika 

 grundliga insigter som en frisinnad ämnenas uppfattning. I de kyrkliga ft'agoma har hans 

 stämma ofta klingat som en näktergals bland — andra sångfoglars. '■ 



11 



