82 



auktoriteten i finansfrågor; en inom adeln anlagd intrig att tränga honom från 

 sin plats i riksgäldskontoret misslyckades fullkomligt. Äfven lians härifrån 

 utgångna reservationer, när sådana behöfdes, plägade vinna slutligt gehör. I 

 ståndets plenum falla, enligt dess voluminösa protokoll, 340 längre och kortare 

 yttranden på hans räkning, — deribland flera genom bifogade rättshistoriska 

 eller andra utredningar af ett vida större värde än stundens. Detta kan sägas 

 både då han med sin röst tillstyrkte, med eller utan modifikation, (såsom, 

 förutom sina egna motioner angående revision af vissa förmyndarereglementen 

 och angående sättet för rikskontorets redovisning, de vigtiga propositionerna 

 och förslagen: om anslag till jernvägars byggande, om upptagande af nya ele- 

 ment, husegare, i borgarståndets representation, om tryckfrihetsförordningens 

 ändring, om utvidgad religionsfrihet med uppmaningen, att fullständig dissenter- 

 lag måtte utarbetas, om qvinnans myndighet, om bördsrättens inskränkning, 

 om oäkta barns arfsrätt, om ändring i legostadgan m. m.), — eller då han 

 afstyrkte, såsom räntans frigifvande, bondeståndssekreterarens val af ståndet 

 sjelft, gemensamhet i de skilda ståndens öfverläggningar, dervid erinrande om 

 följderna af de franska les états généraux 1789, medicinska fakultetens för- 

 flyttande från Upsala till Stockholm, guldstandardens införande, hvilket han 

 påstod ännu f. n. kunna likställas med ett projekt att „antaga gutta percha 

 till den materia, hvaraf längdmått borde tillverkas", m. m. 



Särskildt väckte tvenne af hans andraganden den största uppmärksamhet. 

 Det ena gälde den högt uppburne justitieombudsmannen Theorell. Redan i 

 lagutskottet 1853 hade Nordström hårdt medfarit dennes embetsberättelse, 

 i synnerhet emedan han „inlåtit sig i bedömande af rättsgrunderna för högsta 

 domstolens beslut och yrkat hvarje domares rätt att efter sitt omdöme pröfva 

 giltigheten af en lag med hänsyn till dess grundlagsenliga tillkomst och derefter 

 godkänna eller förkasta den." Sådant leder till samhällets upplösning, och 

 måste ogillas. Verkligen erhöll Theorell af de tillsatte 40 elektorerne blott 

 12 röster, och var dermed fallen. — Ändå skarpare yttrade sig Nordström 

 mot hela konstitutionsutskottet. Debatten rörde dess betänkande öfver kongl. 

 propositionen om ändring i svensk-norska riksakten af 1815, med hänsyn bl. 

 a. till interimsstyrelsen vid kungahinder, således ett vigtigt item i den 

 vidtgrenade „norska frågan". Nordström underkände helt och hållet „detta 

 på innehållslösa meningar och ord så rika, men på sakskäl så torftiga utlåtande". 

 Han utropade: „Det gamla från hedenhös sjelfständiga Sverige skulle nu 

 genom sjelfva grundlagen så komma att förenas med Norge, att det förras i 

 laglig ordning fattade beslut i vissa fall göras beroende af Norges storthiugs 

 beslut!" Utan tvifvel mängde sig i hans ord äfven personlig hai'm. Endast 



