86 



dag sporde dock utrikesministeni grefve Manderström riddarhuset : „Återupp- 

 rätta ett rike på diplomatisk väg har aldrig skett annat än efter krig: äro 

 ständerna äfven dertill benägne?'' Beträffande åter tvisterna om Slesvig- 

 Holstein, så fans af Nordström, enligt livad nedanför erinras (sid. 94), redan ett 

 äldre uttalande, hvilket nu mot slutet af riksdagen reproducerades i den 

 ofticiela tidningen. 



Kom så den epokgörande, fastän för dessa tider ovanligt korta riks- 

 dagen 1865jf — 66^^, livartill kallelse utfärdats i föregående april. Val- 

 agitationen, ledd förnämligast af Hjerta, Blanche, Loven m. fl., hade varit 

 utomordentligt „verksam" och „väl organiserad". Nordström blef icke vald. 

 Skälet dertill: de medicinske medlemmarne i vetenskapsakademin ville hämnas, 

 att han tillintetgjort förslaget om medicinska fakulteternas flyttning till Stock- 

 holm, medan regeringspartiet fruktade hans opposition mot den af justitiestats- 

 ministern, baron Louis De Geer, till senaste ständermöte utarbetade kgl. propo- 

 sitionen „om ny riksdagsordning", hvilken nu skulle få sitt slutliga öde. Käknadt 

 från 1840, då frågan om representationens ombildning för första gången upp- 

 togs vid riksdagen, hade redan fyra skilda förslag i sådant syfte kulbuterat, 

 deribland tre sedan Nordströms ankomst till Sverige och det sista vid hans 

 första riksdag 185.3, då han röstade med de konservative. Men, såsom 

 Konung Oskar I förutsagt, kunde frågan, en gång väckt, „icke förfalla''. Detta 

 insåg äfven Nordström mer än väl, men han ville nå målet genom successivt 

 skeende reformer, och allra förnämligast ogillade han det sätt, hvarpå såväl de 

 äldre reformmötena som i synnerhet de „väl organiserade" agitations komitéerna 

 och klubbarne bedrifvit saken. 



Nordström var således utesluten. Men 1 vecka före riksdagens öpp- 

 nande framträdde „Bref om det från 1863 hvilande förslag till ombildning af 

 svenska representationen, af Thomas Frisk" (Sth. 1865. sidd. 100). hvari 

 hans penna anades. Skriftens innehåll mycket upplysande, dess ton oväntadt mode- 

 rerad. Der talas om adresserna (hvilka sedermera, i förbund med de likaledes „väl 

 organiserade" deputationenia, som trängde sig in mellan stånden, ansågos liafva med- 

 fört utgången): „omkring 40,000 underskrifter sägas hafva blifvit eröfrade (bl. a. med 

 ett „bry dig ej derom, skrif du bara under"), och detta skulle således vara en uppen- 

 barelse af 'folhviljans pålrijcknimj , detta ett uttryck af nationens allmänna mening." 

 Beklagas måste, att förslaget i en fråga af den genomgripande vigt för fäderneslandets 

 välfärd, som en representationsförändring i allmänhet bör erkännas vara, och särskildt 

 en sådan, som så väsendtligen till sina grunder afviker från vårt nuvarande samhälls- 

 skicks historia och traditioner, och som dessutom i sina egna kombinationer icke er- 

 bjuder garanti för sin liålll)aihet", förblef för alle, med undantag af någre H. E. justitie- 

 statsministerns förtrogne, en fullkomlig hemlighet till dess det till riksdagen öfverlemnades 



