89 



har lärt mig, att sådana l'epliker i allmänhet icke böra lemnas utan svar'' (1869). 

 En motståndare förebrås „brist på mannahållning och höflighet" (72). Herr 

 von Koch afsnäses: ,,Hvarigenom har då denne man trott sig hafva vunnit en 

 auktoritet, som skulle till en sådan närgångenhet göra honom berättigad" (73). 

 En motion (70) af så allvarligt sj'fte, som utvidgning af främmande tros- 

 bekännares medborgerliga rätt, ironiseras såsom „beslutad må hända någon 

 aftonqvist i ett gladt lag af patriotiske vänner''. Sjelfförsvar behöfdes stundom: 

 „Jag har väl icke glömt min ställning såsom en obetydlig länk i administratio- 

 nen . . ., men är icke kallad till representant endast för att säga angenäma saker för 

 dagen" (67), eller: .,för en sjelfständig representant finnas inga opinionsvindar" 

 (69). Kammaren visar otålighet, men anmanas: „Värdens dock ursäkta, mine 

 Herrar, om jag icke rättar mig derefter" (71). 



„Principiis obsta", se der Nordströms parlamentariska valspråk (72). 

 I öfvereusstämmelse dermed kämpade han från möte till möte med stigande 

 ifver mot tidens, efter hans mening, altför ohejdade förändringslusta. Han med- 

 gaf visst i allmänhet: .,hvad som för ännu några tiotal år till baka kunde 

 anses som nästan omöjligt, får nu mera ej anses så'" (69), men ville deremot 

 som praktisk regel inskärpa, att „helsosamma evolutioner i samhällenas kulturlif 

 likna i sin tillkomst icke blixtens verk, utan fordra förberedelsetid, emedan de 

 icke är o ämnade att förstöra hvad som är'" (73). Ett sådant betraktelsesätt, 

 tillämpadt in på frågornas detaljer, förde sjelfgifvet merendels till negativa 

 svar; återremiss, afslag, reservation beteckna, icke sällan i trilogisk följd, slut- 

 resultaten af hans flesta yrkanden. För egen räkning väckte han under dessa 

 8 riksmöten endast 4 motioner, nämligen dels om konsularstadgans revision, 

 dels i bankärenden, men fick (månne till revanche?) se dem stranda eller, för 

 att begagna hans eget uttryck, „stöta på de obotfärdiges förhinder". I 

 bref till en vän yttrar han (1867) missmodigt bl. a.: „Partiseger, det är frå- 

 gan, och den afiindsfulla ofördragsamheten, denna ilen svenska nationalkarakterens 

 speciela arfsynd, förklaringen öfver detta lands så många inre och yttre olyckor och 

 vanmagt, försummar icke att hindra framgången af det goda, om det motiveras och 

 f ramställes af ett motparti." I hufvudsak gå strätvandena, efter reformen ut, derpå att 

 göra „regeringen till ett expeditionsutskott för riksdagen". 



I kammarens protokoll står Nordströms namn fökr sammanräknadt vid 

 pass ett halft tusen yttranden. Hemmastadd, mer än andre, på de flesta all- 

 männa områden, förstod han att åt sina vota, vare sig till- eller, såsom oftast, 

 afstyrkande, gifva gediget innehåll och stort intresse, må de sedan hafva rört tull- 

 beskattning, frihandel, handelsböcker, förlagslån, skogshushållning, bysättnings- 

 tvång (67. 68), guldstandardens ändamålsenlighet (68. 69. 73.), fattigvår- 

 den (71), upplagsmagasin, grundskattens aflösande (72), interpellationsrätten 



Vi 



