91 



Icke annorlunda än vid riksdagarne uppträdde Nordström vid kyrkans 

 allmänna möten, der han, såsom redan nämnts, 1868 och 1873 hade säte och 

 stämma i egenskap af lekmannaombud för hufvudstaden. Af gammalt förfaren 

 och författare äfven på detta område, erhöll han sjelfskrifvet plats i kyrkolags- 

 utskottet och utöfvade, såväl derigenom som under de gemensamma diskussio- 

 nerna, icke ringa inflytande på ärendenas behandling och afgörande. Utan att 

 höra till reformifrarne, i det han t. ex. röstade mot upphäfvandct af den s. k. 

 tvångsmissiveringen, mot presterskapets omhandtagande af religionsundervis- 

 ningen i folkskolorna m. m., ville han icke heller bibehålla statskyrkans uppen- 

 bara otidsenligheter, såsom indigenatsrätten, slentrianen vid kungörelsers upp- 

 läsande o. d. Det rikligaste ämne till anmärkningar gåfvo honom dock de 

 många Waldenströmska förslagen i evangeliserande rigtning (hvarom han 

 dömde vida strängare än fordom om pietismen); må blott nämnas motionen 

 angående förbud mot frånskilda makars inträde i nytt gifte på grund af Matth. 

 19, 9. Hans hetsiga uttryck, att motionären röjer „en hög grad af andligt 

 högmod", „orientaliska rättsbegrepp" o. s. v., bemöttes salfvelsefullt med sam- 

 vetsfrågan, huruvida ej han sjelf vore „mera bunden af samhällets lagar än af 

 Guds ord?" Mot dem, hvilka, i afsigt att bereda mötets förhandlingar „mer 

 imponerande kraft", önskade se dess medlemmars antal fördubbladt (till 60 af 

 hvardera kategorin), hade han till hands en varning, att den nya. institutionen 

 ej må fika efter ..anseende af en synod med beslutande magt", — alldeles lik- 

 som han gerna nedstämde hvarje riksdagens öfvergrepp utom eget gebit. 



I anknytning till dessa värf, egnades jemväl hans sista möda åt kyrkans 

 angelägenheter. Kallad till ledamot i den efter första kyrkomötet, under grefve 

 Henning Hamiltons ordförandeskap, tillsatta komitén för revision af 1686 års 

 kyrkolag, tog han detta uppdrag desto allvarligare, som han redan för inemot 

 tre decennier i eget hemland, kort före sin bortflyttning, utfört ett dylikt, och 

 sedan denna tid ökat sin rika fond af beträffande insigter. Eesultatet af 

 komiténs under åratal plägade öfverläggningar, blef från hans sida ett, mot dess 

 i oktober 1873 afgifna betänkande utarbetadt, fullständigt lagförslag. Bestämdt 

 att såsom hans särskilda mening med öfriga handlingar föreläggas härnäst 

 sammanträdande kyrkomöte, bidar det ännu afgörandet, främst i de vig- 

 tiga diöerenspunkterna om kyrkotukten, presters tillsättande och aflöning, 

 kyrkostämma och kjTkoråd, rättegången vid domkapitlen m. m. Hvad sak- 

 kännare för öfrigt må finna, skola reservationens företräden med hänsyn till 

 språkets ans och klarhet, uttryckets precision samt innehållets öfversigtlighet 

 och systematisering näppeligen kunna förnekas. Sjelf var han med mycken 

 värma fäst vid detta, ur en länge mognad öfvertygelse framgångna arbete, man 



