94 



så vida sådant utan olägenhet kan ske, utan att öka den redan färdiga upplagan. 

 Skulle denna åter vara utdelad eller på annat sätt disponerad, så är H. M. belåten 

 med de 2 exemplar, som kommit honom tillhanda." — Ännu hela 15 år därefter blef 

 samma framställning omtryckt i bilaga till samma blad (den 23 november 1863), 

 och det just på de dagar, då, under liknande internationela förvecklingar, 

 Konung Karl XV, besluten att göra gemensam sak med det ånyo liårdt ansatta 

 grannriket, af ständerna för ändamålet kraft ett särskildt kreditiv. Artikelns 

 skenbart så fredliga syfte bör säkert utläsas ur dess oförändrade tilläggsord: 

 „Författarn har blott velat vara referent af de ömsesidiga yrkandena i denna 

 för Danmarks framtid så vigtiga fråga. Dess slutliga lösning tyckes ej mer komma att 

 bero ensamt af ett hårfint afvägande af rättsgrunderna på den ena och andra sidan. 

 Djupare politiska intressen hafva sammankedjat sig med densamma och torde äfven för 

 Sverige ej blifva utan följder." Eventualiteten af ett krig syntes motiverad både 

 ur rättvisans och de politiska kombinationernas synpunkt. Som bekant hindrade 

 dock, den senare gången, då mera grefve Manderström i sista ögonblicket 

 undertecknandet af den allianstraktat, som säkert skulle dragit Sverige på en 

 olycksdiger bana. Icke heller Nordström hade uppträdt som en Tyrtaeus. 

 Emellertid tilldrog sig oftanämnde artikel, hvilken fyller hela 16 täta folio- 

 spalter, stor uppmärksamhet äfven utrikes, och man ansåg redan från dess första 

 offentliggörande författaren kallad att spela en rol som statsman. 



Icke sällan förljödos rykten om Nordströms förestående inträde i stats- 

 rådet, och det lider intet tvifvel, att vägen dit stått honom öppen, om han 

 varit hugad derför. Redan under polemiken i följd af hans vägran att emot- 

 taga riksdagsmannaskapet, läto Post- och Inrikes Tidningar, såsom ofvanför 

 erinrats, förstå, att han dessförinnan dragit sig undan andra utmärkelser, hvarom 

 väl en kommande stund skulle bringa ljus. Kändt är blott, att man på orien- 

 taliska krigets dagar ofta hörde och läste om honom, såsom egande något in- 

 flytande in politicis. Det epitet af „Ryssen", hvarmed Aftonbladets martialiske 

 patrioter, ty det egde äfven spakare, apostroferade honom, äfvensom hans 

 afgjorda lutning åt Svenska Tidningens fredspolitik, tyckes åtminstone ge vid 

 handen, att Konungen, hvilken redan i juli 1854, på vissa vilkor, erbjöd sig 

 till en storartad gemensam aktion med vestmagterna, icke i denna fråga 

 väsendtligare kunnat influeras af honom. Såsom något särskildt för oss tack- 

 nämligt bör likväl nämnas, att då Albions flottor, under Plumridges barbariska 

 befäl, med eld och förstörelse hemsökt varfven i Brahestad och Uleåborg 

 (maj och juni 1854), Nordström inom diplomatiska kretsar kraftigt höjde sin 

 röst till förekommande af vidare ödeläggelse af finsk privat egendom på våra 

 kuster, och att han gjorde det med framgång. 



