104 



med rätten, äfven haft försonligheten på sin sida. Men ty värr, blott motsatsen 

 afhördes nu mera — för alltid. 



En yttre omständighet tycktes i sjelfva verket vittna, att Nordströms 

 tillgifvenhet för sitt hemland ljummats, den: att han sedan sin afflyttning icke 

 besökt det. Okändt är, huruvida han före kriget ens ärnat sig hitöfver. Men 

 derefter ange hans bref icke sällan en sådan afsigt. Nu, efter hvad inför 

 offentligheten förefallit, blefvo hans vänners påminnelser trägnare. Också gaf 

 han ett bestämdt löfte, att från en samma är om sommaren besluten utrikes- 

 resa taga återvägen öfver Finland. Så kunde likväl icke ske, ty vid ankomsten 

 i september till Lübeck fann han den derifrån till denna ort annonserade ång- 

 båtsturen oförmodadt instäld. Hela det följande året höUo honom ansträn- 

 gande göromål fängslad vid arbetsbordet. 



Men på vårsommarn 1860, då, under tillredelsedagarne till de unges 

 lagerfest, den glada sägen spred sig, att veteranen från 1808 års hjeltestrid 

 och dess varmhjertade skildrare, landshöfdingen G. Montgomery vore att hit- 

 förvänta, hviskades ock, att Nordström möjligen skulle göra honom sällskap. 

 De kommo verkligen båda. Jubel skållade från stranden, så snart de märktes 

 på däcket af ångbåten, som beflaggad och prydd sakta nalkades kajen. Hel- 

 sade af studentkörens patriotiska sånger och folkmassornas hurrarop, beträdde 

 de sida vid sida, pingstlördagen den 26 maj, fosterjorden, den förre efter 52, 

 den senare efter 14 års frånvaro. Att de äfven der borta i brödralandet 

 förblifvit Finnar till själ och hjerta, att de så som blott få lyftat och ärat det 

 finska namnet, det visste alla, de kände alla i den stunden lifiigt och tacksamt. 



Ändamålet med Nordströms resa var af helt och hållet privat natui". 

 Han ville återgälda de besök af landsmän, hvilka ofta i Sverige fägnat 

 honom; han ville uppfriska hågkomsterna af förgångna tider i auförvandters 

 och forne embetsbröders förtroliga kretsar; han ville på ort och ställe lära 

 känna hemlandets utveckling, framsteg och nyvaknade förhoppningar, ty redan 

 hade ju senaten på högsta befallning börjat öfverläggningen om ärenden på- 

 kallande grundlagsenlig behandling. Han hade tagit några veckor på sig. 



Nu följde en rad af minnesrika dagar. Promotionerna den .31 maj och 

 deraf föranledda lustbarheter, hvartill besökande från alla delar af landet ovan- 

 ligt talrikt sammanströmmat, fingo genom de tvenne fräjdade männens närvaro 

 en sällspordt högtidlig anstrykning. Föremål för upprepade, dels enskilda, dels 

 officielare bjudningar, — bl. a. till sjelfvaste grefve Berg, — medtogo de helt 

 säkert, liksom alla andre närvarande, i synnerhet från den af stadsbor och 

 resande af alla samhällsklasser subskribcrade festmiddagen i brunnshuset, den 

 2 juni, de oförgätligaste intryck. En krönikör förtäljer: „Salen var för tillfället 



