109 



iippgifva (le flerfakliga skäl, som leda mig till detta resultat, skulle ej egna sig för en 

 skriftlig framställning. Icke förgäfves ville jag taga ett för mig så betydelsefullt steg; 

 men huru vida mina åsigter om förhållandenas kraf, om ändamål och medel skulle öfver- 

 ensstämma med de mäns, i samråd med hvilka jag blefve hänvisad att handla, det är 

 en fi-åga, hvilken jag önskade kunna klart och bestämdt besvara, innan steget tages, 

 och till vinnande af klarhet derutinnan saknar jag här alt tillfälle. Det är nu snart 16 

 år sedan den dag, då jag emottog den slutliga depesch, som, trots känslorna i mitt inre, 

 gjorde det för mig till en nödvändighet att afresa. Jag miimes väl min dåvarande inre 



strid, och äfven nu, då jag meddelar detta svar, rörer det sig djupt i min själ. 



Under de år, jag framlefvat här, har jag efter min förmåga sökt att, fri från alt lyck- 

 sökeri, hedra det finska namnet, det är för mig det enda sätt, på hvilket jag här 

 kunnat visa, att mitt borna fädernesland är mig kärt, och jag kommer säkert ej att 

 glömma det äfven för framtiden." 



Svaret på den senare skrifvelsen dröjde icke lika länge. Det afläts 

 redan den 12 september och innehöll hufvudsakligast : „Huru mycket inre strid 

 det kostade mig att, efter lång öfverläggning inom mig, nedskrifva mitt nej, skulle ej 

 tjena till något att här söka teckna. Nog af, utan tillfälle till samtal med vederbörande 

 om beskaffenheten och tendensen af den verksamhet, hvilken egentligen skulle blifva 

 mig förbehållen, och utan att sålunda på något sätt få kännedom om, huruvida den, 

 efter min öfvertygelse, rätta och ändamålsenliga rigtningen af erforderliga förslag och 

 åtgärder för landets ekonomiska utveckling och dess höjande till starkare lifskraft och 

 utvidgad sjelfbestämning kunde påräkna allvarligt bifall och understöd, fann jag, då 

 jag ej alldeles förgäfves viUe vidtaga ett för mig i så många hänseenden vigtigt steg, 

 som det ifrågasatta, mig slutligen böra stanna vid det svar jag afgifvit. Flera andra 

 omständigheter verkade äfven derhän, grundade dels i familjeförhållanden, dels ock i 

 min ekonomiska position, som o^^lkorligen hade fordrat några extra an-angementer i 

 fall af en återflyttning så plötsligt och hastigt, som af anbudets antagande hade blifvit 

 följden. Andra konsiderationer af grannlaga natur funnos äfven, ehuru af helt annan 

 art. Med ett ord, livad som för åtskilliga år till baka hade varit lättare att besluta, 

 behöfde nu längi-e tids beredning, än att genast kunna décideras och aiTangeras, 

 och derför utföll mitt svar så som af mitt fön-a bref är kändt. Dock önskade jag 

 att ej" etc. (se sid. 96). Han slutar med uttryck af särskild erkänsla för bemedlaren 

 på högsta ort: „De 16 åren hafva ej i ringaste mån å min sida förminskat lifligheten 

 af mitt minne af hans högsinta och loyala personlighet". 



Nordströms dubbla afslag (inhäudigade på denna ort den 13 och 18 

 september) väckte icke ringa bestörtning, påräknad som han var till hjelpreda 

 i de grannlaga statsärenden, hvilka förelågo. Men vai- hans svar oåterkalleligt? 

 Det hade kanske utfallit annorlunda, om han haft någon att öfverlägga med om 

 ställningar och förhållanden? Ett raskt beslut fattades: en styrelsemedlem be- 

 myndigades af ordföranden i petersburgska komitén och generalguvernören att 

 begifva sig öfver till honom. Prevenerad härpå, afstyrkte Nordström, i bref 

 af 26 september, ett sådant steg såsom ändamålslöst. „Ty", skrifver han, „andra 



