115 



i förehafvaiulet. „Uppdraget", säger han ännu några dagar före landtdagen 1863, 

 „visar sig vid utförandet svårare, än det vid första blicken eller tanken derpå före- 

 faller." Han genomgår kritiskt de skilda paragraferna och anger hvad vid en hvar 

 af dem vore att tillgöra. Men, fortsätter han, „ville man utveckla det principiela och 

 allmänna deruti, borde tillägg göras af beskaffenhet, att det tviflas kunde, huruvida 

 Monarken vore benägen att bifalla det", hvaremot „sådan den (lagen) nu är, kan den 

 med stöd af sitt datum försvaras och väl användas såsom grund för bestämmandet och 

 handhafvandet af nationens och dess representanters rätt och ställning"; några punkter 

 kunde dock genom särskilda förordningar förtydligas. 



Härvid, vid denna granskning, torde ock hans åtgärd i antydt syfte 

 stannat. Ty väl bevaras bland hans efterlemuade papper ett fullständigt 

 „Förslag till regeringsform för storfurstendömet Finland", men påtagligen 

 har han åtminstone ingen direkt andel dcri, utan synes detta intressanta 

 dokument uppkommet i den redan nämnda grundlagskomitén af 1865, må 

 hända endast här och der påverkadt af hans erinringar till de ledamö- 

 ter, hvilka lian stod närmare. På enahanda väg är det ock troligt, att 

 hans åsigter icke varit alldeles utestängda från öfverlägguingarna i den 

 samtidigt för styrelseverkens ombildning tillsatta komitén, — en fråga, livari 

 han redan i februari 1864, samt dereftcr i december 1865, framhöll vådan 

 deraf, att senaten genom splittring på kollegier kunde nedsjunka till en 

 blott rådgifvaude och rådslående korporation, som ock nödvändigheten att justitie- 

 departementet blefve reformeradt till en sjelfständig högsta domstol, „inamovibel 

 annorledes än efter ransakning och dom", medan ekonomiedepartementet kunde 

 lemnas vid det gamla. 



Ehuru redan, samt efter hand alt mer tillbakadragen, kanske ock 

 i viss mening tillbakasatt, fortfor Nordström städse att lika varmt och vaksamt 

 följa våra allmänna angelägenheters gång och utveckling. Vi veta detta icke 

 allenast genom vittnesbörd af landsmän, hvilka besökt honom uti Sverige, men 

 i synnerhet af de skriftliga tankeutbyten, dem han ända till sin sista sjukdom 

 flitigt vexlat med dem, som vunnit hans förtroende. Vid läsningen af dessa obe- 

 slöjade meddelanden, i hvilka bredvid det pröfvande omdömet äfven vekare känslor 

 taga ut sin fulla rätt, blir ens sinne ofta stämdt, som hade man fi-amför sig 

 den landsflyktige Demosthenes, der han från Aeginas strand sänder sin sökande 

 blick öfver hafvet bort till Ättikas dyra jord. Alla fäderneslandets fröjder 

 äro hans, alla dess sorger hans, — äfven dess fröjder. Ty ehuru hvarken 

 optimist eller ens i allo tillräckligt fördomsfri, vidgår han glad och tacksam, 

 att mycket blifvit bättre än det varit. Man tycker sig till och med ganska 

 afgjordt märka att. under det han efter och i anledning af representationsför- 

 ändringen i Sverige med växande obelåtenhet betraktar hvad der sig tilldrager. 



