121 



Må ingen låta förvilla sig af den hurtighet, hvarraed Nordström alt 

 framgent bestod dusterna i kammaren. Liksom fordom sväller väl mången 

 gång ännu storådern på hans höga panna, ett tecken till stigande vilje- och 

 tanke- och kämpakraft. Sin fana bar han aldrig högre. Men stridens mål, 

 är det väl segerns, och icke snarare motståndets eller till och med fallets ära? 

 Af stunden väntade han intet, och nästan lika ödsligt tycktes honom framtidens 

 perspektiv. 



Man kan ej utan medkänsla läsa hans sjelfbekännelser härom. Ty han 

 söker ofta att analysera sitt inres tillstånd, att utransaka orsaken till detta 

 ovana själstryck. ,.Äv en sådan sinnesstämning'-, spörjer han, „bevis att mannaåldern 

 nalkas sin vändpunkt, eller är den endast en produkt af den erfarenhetens allvarliga 

 skola, som låter den skärpta blicken skåda lifvet i dess nakenhet?" Han tror hellre 

 det senare: „Den förhoppningsfulla fondväggen på lifvets fordom så leende tafla har 

 förlorat sin tjusning, och endast det djupa, fasta medvetandet af att samhället, trots 

 det mångartade inre eländet hos dess medlenunar, har en stor, en evig mission att 

 uppfylla, en mission, som hvarje generation i sin mån måste befordra, kan upprätthålla 

 sinnesspänstigheten hos dem bland dess söner, som förmått motstå försoifningens de- 

 mon . . . Eiksdag efter det nya statsskickets ordning har nu (1867) här sammanträdt, 

 och demonen har icke förglömt sig." Partisöndringen skildras i dystra färger. In 

 summa: „Spektaklet kan med skäl framkalla melankoliska grubblerier under känslan af 

 huru fruktlöst det redbara arbetet ofta är." 



„Du finner", fortsätter han i veknande ton, „huru missmodig min sinnesstäm- 

 ning är; ja väl, meu dock ej modlös: du vet att jag föredrager f)a)ic/i kamför flecti och 

 kan blicka mina politiska fiender rakt i ögat, emedan inga sidoiutressen verka på mig. 

 Densamme i dag som för 20 år till baka, har jag aldrig sökt någon egen fördel, och der- 

 riti ligger min upprätthållelsekraft. Men då jag inom mig går till baka till minnena 



är börjad": . . .alla bönder kallas nu i 1 k. för Herrar, ocli när dessa herrar äfven fått 

 öfvermagten i 2 k., så är saken komplett. Det ledsamma för dem är blott, att de dock icke 

 i sin krets kunna sakna detaljkunskap, och derför måste ock en del sakkunnigt folk inväljas, 

 dock ej för att få pluraliteten i sin hand" (1867). „Det demokratiska elementet är i full 

 rörelse för att vinna öfvcrhanden." Men „för dem, som känna landets historia, andan af dess 

 institutioner, den stora till alla delar utsträckta borgerliga frihet, som liär berskar och genom 

 lagar är bekräftad, pressfrihet, församlingsfrihet, näringsfrihet, m. m.. — för dem är det oför- 

 klarligt, livad detta parti egentligen sträfvar efter . . ." (1868). Bonderegementet visar sig i 

 full blomstring; „Det utgör, då det håller till samman, gifven majoritet, och det håller till 

 samman i alt. der deras egna intressen äro i fråga" (t. ex. försvarsfrågan) . . . „Liksom i 

 andra länder yrkas ock här på lika rösträtt för alla, meu då pyramiden är bredast i basen, 

 inse dessa skrikare ej, att äfven deras herravälde sålunda snart skulle duka under för de än 

 lägre schaktemas majoritet. Falska begi-epp om statsborgerlig rätt och jemnlikhet hota sta- 

 terna med upplösning" (1871). O. s. v. 



16 



