125 



frågan. I sjelfva engelska parlamentet hörde jag tre aftnar â rad frågan diskuteras 

 ocli meningar yttras, som visa en fullkomlig omstänming i denna församlings åsigter 

 och känslor. Att dessa ännu ej kommit till utbrott, dertill är egentligen den out- 

 grundliga sfinxen skulden. Han håller sjelfva Engelsmännen i schack, mera genom sin 

 tystnad än sina ord. Antingen en allmän europeisk kongress eller ett fruktansvävdt 

 krig''. Slutligen beskrifvas ock de entusiastiska hyllningarna af Garibaldi, till hvilka 

 han varit vittne i London. 



Hans nästa färd, vcrkstäld 1867, torde varit en af hans längsta, lik- 

 som den, livarom lian utförligast ordat, åtminstone i tillgängliga källor. Man 

 skall säkert med nöje följa den lifliga och sakrika skildringen, hvilkeii der- 

 för liär nedan, äfven till prof på hans pennas förmåga jemväl åt detta håll, 

 meddelas i det närmaste in extenso, så lydande: ,,Jag har denna sommar passe- 

 rat fyra månader utrikes. Jag behöfde denna vederqvickelse för att retablera mig . . . 

 och åtminstone för det närvarande känner jag mig stärkt och uppfriskad. Också har 

 jag frossat af naturens majestätiska bildningar, och särskildt i sjelfva kontrasterna fun- 

 nit nya ämnen till beundran. Från Schweiz' och Tyrolens undersköna alpdalar för- 

 satte jag mig till sydliga Frankrikes mjuka bygder, besökte Pyreneernes icke mindre 

 hänförande berg och dalsänkningar, badade några veckor i oceanens vågor vid Biarritz 

 och företog mig derpå en tur i det sagorika, melankoliska, dystert sköna Spanien, från 

 dess nordligaste gräns till dess sydligaste spets vid Gibraltars fot, der Afrika räcker 

 handen åt Europa och påtrycker det hela ödsligheten af sin vegetativa karakter. Det 

 var en resa, hvars minnen äro mig kära i anseende till det storartade i detta lands 

 historia, dess fornlemningar, dess säregna beskaffenhet och dess folks högeligen in- 

 tressanta lynne. Jag har sålunda besökt dessa baskiska provinser, hvilkas stolta och 

 frisinnade folk förstått att under alla våldsamma skiftningar, som utmärka Spaniens 

 historia, biliehålla sina fria kommunalinstitutioner, derför att det förstod att vörda den 

 historiska traditionen och afliålla sig från de neologiska frasernas lösliga kaleidoskoper. 

 Jag har besökt, bland andra, Toledo, Cordova, Sevilla, Grenada, Valencia, dessa urgamla 

 städer med dithörande landskap, utmärkta genom sina underbara bergskedjor, utan spår 

 af träd eller buskar på höjderna, men nedanför hvilka ofta förekonnna herligt grön- 

 skande dalar, der fikon-, orange- och citroutraden, blandade med granaternas mörka 

 kronor och öfverskuggade af palmlundar, bära sina herliga frukter; der sjelfva klipporna 

 prydas af vilda myrten- och rosenhäckar, och der Sierrans höjder alt emellanåt fram- 

 ställa de skönaste taflor af luftiga vårdtorn på bergspetsarna, ruiner från forna tider, 

 eller gamla slott, städer, byar och fästningsverk, sväfvande i skyn hkt öraarnes nästen. 

 I dessa städer och trakter stöter man öfveralt på minnen från Morernes tid, deras 

 utmärkta flit, deras herliga byggnadskonst och förmåga att göra den gällande, och med 

 beundran och häpnad betraktar man ännu i dag vattenledningarna, arkaderna, tak- 

 hvälfningarna, terasserna, springbrunnarne och pelargångarne i qvarlefvorna af Grenadas 

 Alhambra och i Sevillas Alcazar. Jag tillbragte åtta dagar att beskåda detta vidt- 

 berömda Alhambra i Grenada, boende i ett hotel invid dess fot, och med ansträngning 

 lyckades det mig slutligen att begifva mig derifrån, så rik på studier, på minnen från 

 fordom; så herlig ännu i dag står hon qvar på sin dominerande höjd, denna stolta, 



