12G 



omfångsrika ruin, bibehållande i sitt inre till stor del ännu de iiraktfullaste salarna, de 

 herliga arkaderna, de friska springbruuuarne från Comarernes. Abencerragernes. Ze- 

 griei-nes och Boabdils dagar. Väl är ty värr mycket i förfall, dels genom krigen, dels 

 genom tidens ohejdade tand; men ännu äro ganska många partier nära nog oskadade 

 qvar, och bland dessa lyckligtvis de bästa och konstrikaste. Hvad annat jag sett och 

 upplefvat i Spanien under min omkring sex veckors vistelse der, under en period af 

 fullt uppror i en trakt, som jag äfven måste passera, vill jag nu ej närmare beröra: 

 nog af, totalintrycket af nuvarande politiska samhällsförhållanden derstädes är ett 

 ganska bedröfligt. Antingen måste dynastin, den sista bourbonska grenen, vika för 

 välgrundade anspråk på ett bättre tillstånd, eller ock stiga ned från sin så vanvårdade 

 tron. Spaniorerne äro konungske och tålmodige; men äfven fördragsamheten har ett 

 slut, när förtrycket gått ända till kokpunkten. Jag har sjelf bhfvit vittne till mani- 

 festationer af detta förtryck, och kan ej annat än l)eklaga sådana drag af ursinnig 

 förblindelse. Mer än en gång kom jag att dervid erinra mig en skön tanke, hvilken 

 Spaniens historia tillskrifver Grenadas moriske beherskare Muhamed Abu Alahmar den 

 dag, då Sevilla första gången intogs af Castiliens konung Ferdinand. 'Que angosta y 

 miserabile', sade han, 'seria nuestra vida, sino fuera tan ddatada y espaciosa nuestra 

 esperanza', en tanke värdig en högsinnad muhamedan så väl som en kristen, och stor 

 och sann i alla tider." 



Om Nordströms senare resor har tillfälle icke funnits att inliemta 

 noggrannare kännedom. Dock framgår af ett hans bref till Euneberg, att han 

 äfven om sommaren och hösten 1871 vistades i främmande länder, då han 

 ock någon tid uppehöll sig i Rom samt af skaldens son vägleddes ,,i konstens 

 och antiqviteternas salar''. Ej mindre denna skrifvelse, med dess lyckade 

 karakteristiker af de nu mera äfven här välkända grupperna Apollo och Marsyas 

 samt Psyche buren af Amoriner, än många ställvis i hans korrespon- 

 dens inströdda omdömen, intyga huru öppet hans sinne var, lika väl för skön- 

 hetens som för sanningens och det rättas uppenbarelser i lifvet. ,.Jag har, 

 säger han sjelf, „under mångfaldiga resor temligen hunnit göra mig bekant 

 med alt hvad den civiliserade verldens konstmuseer innefatta skönt och herligt, 

 och anser mig derunder hafva vunnit ett ej alldeles oöfvadt öga'". Men, såsom 

 redan nämnts, behöll han sina reseintr5ck mest för sig sjelf. Vi kunna icke 

 ens uppgifva, antingen det var under nu berörda utrikes vistelse eller vid någon 

 annan tidpunkt, han sträckte kosan ända till Rumänien för att, såsom en nekro- 

 log meddelar, ..bättre bli i stånd att bedöma dervarande förhållanden''. Okändt 

 är slutligen ock, huru vida den utflygt till kontinenten, hvilken han 1873 i 

 juni förmäler sig sinnad att i påföljande juli eller augusti anträda, verkligen 

 blef af. Emellertid synes nogsamt af det redan sagda, att få länder i vår 

 verldsdel funnos, dem han icke berest. 



