130 



november och öfver hälften af december var min hustru sjuk och väckte der- 

 igenom hos mig allvarliga bekymmer. Jag sjelf var icke frisk, och hade dess- 

 utom öfver mig det allvarsamma arbete, som jag för dig nämnde under din 

 härvaro, och själen kände sig derför rätt ofta trött." Vi erinra från det före- 

 gående (sid. 91 f.), att han just vid denna tidpunkt som ifrigast måste egna 

 sig åt uppsättandet af sitt reservationsvis afgifna fullständiga förslag till kyrko- 

 lag, och man inser lätt, att denna hans sista, äfven formelt så framstående 

 skrift, under antydda omständigheter, endast kunnat åstadkommas genom upp- 

 båd af tankens yttersta förmåga. Och likväl: knapt var detta undangjordt, 

 innan han åter stod på sin post i kammaren! Äfven der ha vi hört (jf. sid. 

 90) hans sista andragande, produceradt den 11 april 1874. Blott någon 

 dag derefter sträcktes han på det plågans läger, hvarifrån han icke mer 

 skulle uppstå. 



Nordströms af naturen starka kroppskonstitution kunde endast för- 

 dröja, men icke mer öfvervinna den våldsamma sjukdomen, helst ett besläg- 

 tadt kroniskt ondt redan länge i hemlighet tärt på hans lifstråd. Dag efter 

 dag blefvo symptomen mera oroväckande. Under ihållande brännhet feber, 

 svåra smärtor och utmattande sömnlöshet sjönko krafterna hastigt, och i jemna 

 steg med dem tillfrisknandets hopp. Ingen vakande ömhet, ingen mensklig 

 konst, blott dödens cngel, förmådde bringa den qvalde ro. Den 17 maj om 

 aftonen klockan 10 minuter öfver 8 slöt han lugnt och stilla blicken till evig- 

 hetens slummer; hans rastlösa ande hade utkämpat jordelifvets strid och möda, 

 hade funnit hvila från sitt arbete. 



Underrättelsen om Nordströms bortgång var icke oväntad mer, men 

 väckte dock på hin- och hänsidan Bottenhafvet smärtfullt deltagande och lifli- 

 gaste saknad. I svenska sinnen kändes förlusten så mycket närmre, som 

 riksdagen, detta ständiga och fullgoda vittne till hans upphöjdt redbara lef- 

 nadssträfvan, ännu var samlad. 8tod han ock, sedan år till baka, nog isolerad 

 med hänsyn till flera de vigtigaste samhällsfrågor, så fans dock ej den siar- 

 blick, som kunde döma, om ej till sist hans moget genomtänkta åsigter skola 

 segra öfver många dagens priskrönta opinioner, och i hvarje händelse förknippade 

 sig med hans namn föreställningen af en den oförvitliga karakterens, den orubb- 

 liga rättskänslans, den grundfasta pligttrohotens, de öfverlägsna insigternas 

 man. Hans ädelt snillrika begåfning som mcnniska och lärd, hans framstående 

 förtjenster som medborgare och embetsman, hvarken kunde eller ville någon 

 politisk meningsfraktion förneka. 



