131 



Dessa tänkesätt ocli känslor, hvilka hufvudstaclens och landsortens dags- 

 press redan vid dödsannonsen enstämmigt hngfäst, togo äfven från allmänhe- 

 tens sida uttryck, dä den aflidnes kallnade stoft utfördes till de dödes gård 

 att invigas åt föi-gängclsen. Den allvarliga stunden försiggick den 21 maj kl. 

 G e. m., — således, genom en tydande skickelse, på innevarande riksmötes 

 sista arbetsdag. Liktåget uppbröt från den hänsofnes bostad vid Drottning- 

 gatan i all stillhet, utan hvarje ståt; det utgjordes allenast af hans maka och 

 barn samt någre familjens närmaste vänner; men vid framkomsten till målet, 

 Stockholms nya kyrkogård, blef det emottaget af en derstädes bidande talrik 

 samling. Der märktes, säger ett tidningsreferat, „cheferne för civil- och eckle- 

 siastik departementen, ledamöter af högsta domstolen, riksdagens bägge kamrar, 

 af hvilka den första var nästan mangrant representerad, embets- och tjenste- 

 männen vid det verk, öfver hvilket den aflidne såsom chef haft närmaste led- 

 ningen, eller riksarkivet, hvilka till tecken af sin saknad och sorg anlagt 

 sorgdrägt, medlemmar af åtskilliga lärda institutioner, här i staden vistande 

 Finnar samt dessutom åtskilliga andra personer, som på detta sätt ville betyga 

 den bortgångne sin aktning. — Jordfästningen förrättades af kyrkoherden i 

 finska församlingen A. Sjöding, och var helt enkel, men derför icke mindre 

 högtidlig." 



Samma timme, då Nordströms likbegängelse firades vid Mälarstranden, 

 egnades honom en offentlig minnesgärd, ett vackert kenotaphion, på hans hem- 

 kust, dit telegrafen träget burit alla sjukdomens och slutligen dödens sorgebud. 

 Inbjndarne till högtidligheten voro universitetets professorer. Ty väl qvarstod 

 i deras led nu mera ingen af den hädangångnes forne embetsbi'öder, liksom 

 öfver hufvud hans efteilefvande samtida voro få, men pieteten för hans person- 

 lighet, vördnaden för hans verk och grundsatser och läror, hade år från år 

 blott stigit inom den korporation, han sjclf i mannaålderns blomstringsdagar 

 af själ och hjerta och med hela sin andes okufliga energi tillhört. Och att 

 högskolans tillgifna erkänsla äfven funnit gensvar inom vida samhällskretsar, 

 i alla deras bröst, hvilka akta rätt och sanning och det friborua ordet högt, 

 derom bar hennes öfverfylda festsal det ojäfaktigaste vittnesbörd. 



Akten var anslående och värdig sitt föremål. Den öppnades, vid lärare- 

 kårens inträde, med Beethovens imponerande sorgmarsch. När tonerna tystnat, 

 besteg en af de juridiska studiernas målsmän *) katedern. Uppmanande åhörarne 



* Prof. K. G. Ehrström. 



