132 



att i tankarne ansluta sig till sorgeskaran der borta på andra sidan hafvet, 

 för att „vid grafven på kistan nedlägga en krans, knuten af vår tacksamhet'", 

 gaf talaren en kort, men varm och sakrik skildring af den hädangångnes äro- 

 fulla och fruktbringande verksamhet, särskildt i hans hemland, åt hvilket han 

 hade lemnat „den rikare delen af sitt lif såsom ett oförgängligt minne". Ta- 

 let efterföljdes af studentkörens fulltoniga sång från läktaren. Burna på me- 

 lodin till „Viken tidens flyktiga minnen" gingo likt anderöster genom salen 

 de manligt sköna och gripande ord, i hvilka skalden *) qvädit sin berömde 

 landsmans döds- och lefnadsruna på en gång. De lydde sålunda: 



Lag skall hägna den ringes hydda, 

 Våld skall vika och Rätt skall skydda, 

 Ljus skall dagas ur skuggor flydda, 

 Magt skall växa ur viljans jern. 

 Fosterbygd, som i vårens dagar 

 Glömt den höst, som din sol förjagar. 

 Mins den Son, som i starka lagar 

 Sökt i magternas kamp ditt värn. 



Fjerran jordas på Mälarstranden 

 Kämpen, fräjdad i nordanlanden. 

 Svensk är grafven, men finsk var anden: 

 Herren hägne hans andes ro. 

 Än hans mägtiga ord oss mana: 

 Rätt skall ristas på folkens fana. 

 Lag skall vägen till frihet bana, 

 Mannakraft skall i norden bo. 



Till sist hördes sorgmarschen åter. I vemodsfullt högtidlig stämning bröt 

 menigheten upp. Ristad var på griften, nej! i alla fosterländska hjertan och 

 för häfdens blad, den inskrift som skall för efterverlden tyda Johan Jakob 

 Nordströms namn. 



„Ja svensk är grafven" — så genljöd snart öfver böljan till Svea- 

 land; det lät, det fattades som en hedersskuld. 



Nordströms qvarlåtenskap hade blifvit granskad och förtecknad; der fans 

 ej altför mycket af denna verldens goda; behållningen värderades till omkring 4000 



* Z. Topelius. 



