sitt förfogande. Men der funnos män af det skrot och korn, hvilka icke veta 

 att rygga tillbaka för svårigheter, då det gäller företag till vetenskapens och 

 fäderneslandets gagn, och af denna sort var äfven Carl Daniel v. Haartman. 

 Den nya societeten grep då an sitt arbete med friskt mod. Jag minnes 

 det lifligt, huru vi unge trängdes om billetter för bivistande af dess sceancer 

 och lifvades af att der åhöra de vetenskapliga diskussionerna. Ingen tänkte 

 ännu då på parentationer. Härom ingick ingen bestämning i societetens regle- 

 mente. Dock redan innan det första året hunnit skrida mycket öfver sin hälft 

 drabbades den finska Vetenskapssocieteten af en svår olycka, den att se en 

 af dess mest nitiska stiftare oförmodadt bortryckas af döden. Då man sedan 

 beredde sig att första gången begå årsdagen af societetens stiftelse på denna 

 dess höga beskyddares födelsedag, måste en parentation ingå i akten. Sedan 

 dess har, under ständigt tillkomne nye medlemmar i societeten, dödens tunga 

 hand så konseqvent legat öfver detta lilla samfund, att parentationer på årsda- 

 garne blifvit en regel nästan utan undantag. Då nu under det senast förflutna 

 året den siste af societetens ursprunglige stiftare afgått med döden, huru mycket 

 större skäl är det icke nu att här egna en hyllning åt hans minne. 



Uppdraget att rista denna minnesruna har kommit mig till del af den 

 anledning, att man ansett sådant lämpligast utföras af den Societetens medlem, 

 hvilken för närvarande innehar det kall, den ädle hädangångne under många år 

 här i landet med utmärkelse beklädde. Och ehuru det för sakens skull varit 

 bättre att detta uppdrag blifvit anförtrodt åt annan, med historisk teckning vanare 

 hand, erkänner jag mig, tacksam för den välvilja och vänskap den aflidne i lifsti- 

 den i rikt mått slösat på mig, uti detta uppdrag gå att fylla en dyr och kär pligt. 



Till ära för den vetenskap v. H. representerat inom societeten hade han 

 uppnått en ålder öfver 85 år, då han den 15 sistlidne Augusti afsomnade å 

 sin landtegendom, det härliga Radelma invid Åbo. Verksam under kraftens 

 dagar hade han i vårt land fyllt ett hedrande rum såsom universitetslärare, 

 läkare och embetsman. Men på den långa arbetsdagen följde ock till slut 

 aftonen och denna blef för honom så blid, som för få. Han fick ännu länge 

 åtnjuta ålderdomens frid å detta sitt kära Tusculum, lycklig i skötet af en 

 talrik familj. 



v. H. var ättling af en slägt med berömda' anor inom den finska hög- 

 skolans historia. Der likasom annorstädes hafva vetenskapens stormän i all- 

 mänhet utgjorts så att säga af parvenyer. De hafva, utgångna ur obscura 

 hem, skapat sig ett frejdadt namn, lyst och försvunnit, utan att lemna efter 

 sig ättlingar, hvilka i samma grad förmått sprida glans öfver namnet. Dock 

 finnes i vårt land också undantag ifrån denna regel. Vi se här huru under 



