gick vid flcrc bord, qvarlemnande honom der, säker om att detta snart skulle 

 väcka vämjelse hos den unge, fine, lefnadsglade studenten. Men resultatet af 

 denna visit ledde till motsatsen. Sonen greps af det lifligaste intresse för ana- 

 tomin och besökte sedan ofta anatomisalen, der hans anförvandt, den dåvaran- 

 de professorn i anatomi, Gabriel Bonsdorff, förstod att genom sina utmärkta 

 demonstrationer fängsla åhörarenes intresse. Ocli detta blef afgörande för den 

 unge Carls framtid. 



Nekas kan ej heller, att det är en verklig och stor lycka om blicken tidigt 

 blifvit skärpt åt det håll, som fortgången af lifvet bevisat vara ens rätta mis- 

 sion. Men gällande författningar i vårt land tvinga oss, då fråga är att välja 

 läkareyrket såsom lefnadsmål, till ett mognare öfvervägande innan detta steg 

 får tagas. Den filosofiska graden måste nemligen föregå tillträdet till de me- 

 dicinska studierna, v. H. reste derför åter för bedrifvande af sina studier i 

 denna rigtning öfver till Upsala och tog, återkommen derifråii, filosofie kandi- 

 datexamen år 1813. Derefter begaf han sig till Stockholm, studerade der, 

 utom andra brancher af medicin, anatomi under den utmärkte Hagströmer och 

 detta med den framgång, att han redan första året fick det hedrande uppdra- 



o o 



get, att funktionera såsom dennes prosector. Återkommen till Abo, tog han 

 der medicinekandidat examen 1814. 



Emellertid hade här en viss idéernas strömning mot öster fått allt mera 

 insteg inom de högre samhällsklasserna. Man hade knutit vänskapsband med 

 personer ibland det ryska högre krigsbefälet och de af våra egne, hvilka varit 

 reste till Petersburg, hade bländats af kejsarestadens storhet och glans. Den 

 unge medicinekandidaten, hvars broder redan innehade en betydande plats der- 

 städes, förmåddes äfven att begifva sig dit och erhöll genast anställning vid 

 det stora Obuchoffska sjukhuset. Denna befattning bibehöll han dock icke 

 länge, ehuru hans tjenstgöring der på det bästa vitsordades, hvilket ett ännu 

 bevaradt intyg af sjukhusets dåvarande öfverläkare utvisar. Hans håg drog 

 honom med magt tillbaka till det kära Åbo, dit han återvände om sommaren 

 1815. Fadren afled samtidigt, hvarför v. H. blott en kort tid mera qvarblef 

 i det gamla hemmet. 



Det gällde nu att uteslutande stå på egen botten, och dertill ville han 

 bereda sig så väl som möjligt genom grundliga studier. Ytterst sällan vågade 

 den tidens unge medicinestuderande sig på längre resor utomlands, men v. 

 H. tvekade dock ej att taga detta för tidsförhållandena ovanliga steg. Han 

 reste öfver till London och lyckades der blifva såsom elev emottagen af verl- 

 dens då för tiden celebraste kirurg, Sir Astley Cooper, som synes med sär- 

 skild vänskap hafva omfattat honom. Efter genomgången undervisningskurs 



