11 



År 1825 Icmiiadc v. H. platsen såsom acljiinkt vid Åbo akademi, der 

 lians lärarevärf sålunda varit ganska kort. I litterärt författareskap hade han 

 uppträdt enligt tidens sed hufvudsakligast genom utgifna disputationer. Dock 

 utgaf han dessutom år 1821 en harnmorskebok, livilken i sitt fack förblef 

 mönstergiltig under trettio års tid. Vid det v. H. lemnade sin akademiska 

 lärarcplats, inträdde han som föreståndare för den i Åbo, för bildande af barn- 

 morskor inrättade, accouchements anstalten. 



Inträftadc så olycksdagarne den 4 och 5 September 1827, då största de- 

 len af Åbo stad, akademiehusct och alla der bevarade litterära skatter lades 

 i aska. Det blef denna stad icke mera förunnadt att utgöra Finlands högsäte 

 för vetenskapen. Dess idkare öfvertlyttade till Helsingfors, men v. H. var 

 dock med för många kära band fästad vid Åbo, för att han genast kunde be- 

 sluta sig att följa med. Han qvarstod vid sin innehafda plats i Åbo, der hans 

 nit och sjelfuppoffrande verksamhet snart skulle i vida högre grad än vanligt 

 sättas på prof. 



Året 1831 ingick dystert öfver Europa. En hittills okänd landsplåga, 

 den indiska koleran, inbröt, fruktansvärdt härjande, ifrån Asien öfver östra 

 delen af Europa. 



Vi kunna i den tid, som nu är, icke mera göra oss ett begrepp om den 

 skräck denna farsot utbredde under sin framfart. Den föregicks af hemska 

 berättelser, hvilka utspriddcs långt fram vid dess u])pträdande, huru häri an- 

 gripna strax blefvo svarta i ansigtet och dogo inom få timmar i förfärliga plå- 

 gor och att dödligheten i denna sjukdom var så stor, att endast undantagsvis 

 häraf angripna patienter tillfrisknade. En hvar, som det kunde, flydde ifrån 

 den stad, som häraf vardt hemsökt, utåt landet. Der åter inncslöto sig men- 

 niskorna inom sina hus och afspärrade sig från all beröring med de smittade 

 orterna, vägrande de från städerna flyktande sitt hägn. Samhällsbanden syn- 

 tes mångenstädes upplösta till och med inom Finlands annars så lugna byg- 

 der. Exempel gafs att de obildade folkklasserna råkade i en upphetsning, livil- 

 ken ledde till beklagliga excesser. Misstankar spridde sig ibland dem, att 

 brunnarne vore förgiftade, en elak tillställning naturligtvis, menade de, af herre- 

 männen, hvilka ensamme ville komma i besittning af denna verldens goda. 

 De till kolerasmittade orter sände läkarene ansågos mångenstädes vara gift- 

 blandare och mottogos på sin väg af folkhopar, beväpnade med påkar, t. o. m. 

 med eldvapen, och de, som voro sände till de sjukes hjelp, undgingo med knapp 

 nöd vådan att blifva misshandlade. Till denna svåra rubbning i de sociala 

 förhållandena lade mångenstädes de officielt vidtagna åtgärderna sin tyngd. 

 Karantäner inrättades öfverallt der detta lät sig utföra. Intet bref fick med 



