16 



som kallas finska/" den andra, tryckt 1852, är ett minnestal öfver N. A. af 

 Ursin. 



Fiende till allt hemlighetsmakeri vid läkarekonstens utöfuing, anbefallde 

 han att å hvarje ifrån apoteken expedieradt medikament formeln för dess 

 sammansättning skulle antecknas och verkade denna föreskrift onekeligen väl 

 i det afsedda syftet för den medicinska praktiken i vårt land. 



Äfven reorganisation af apoteksväsendet låg honom mycket om hjertat. 

 Han hade härtill ntarbetat en i)lan, nära liknande den i Sverige numera ge- 

 nomförda, och synes den varit på väg att också blifva antagen i Finland. I 

 det sista af de från Grefve Rehbinder till v. H. ställda bref, dat. d. 19 De- 

 cember 1839, förekommer nemligen det meddelande, att H. K. M. gillat det 

 af v. H. gjorda förslag att för kronans räkning inköpa samtlige privilegierade 

 apotek i landet. Dock måste sakens slutliga genomförande uppskjutas intill 

 dess landets finansiela ställning medgåfve en så stor uppoffring som detta 

 skulle kräfva. Sedan dess har denna fråga under förändrade åsigter gestaltat 

 sig annorlunda. 



Det ovanskligaste minnesmärke öfver sin verksamhet som medicinalchef 

 har v. H. dock skapat sig uti reformen af vården om de sinnessjuke i landet. 

 Dessas tillstånd var vid den tid v. H. tillträdde sin befattning, såsom General- 

 dii'cktör för medicinalverket, det mest bedröfiiga. Väl hade då redan för mera 

 än trettio år tillbaka i Frankrike Pinel gjort sitt upprop till menskligheten, 

 att behandla dårarne såsom sjuklingar och icke blott derföre, att de under 

 detta sitt sjukdomstillstånd kunna vara för samhället farliga, inspärra dem 

 likasom förbrytare. Detta hans upprop hade också haft till följd att såväl i 

 Fi'ankrike, som i de flesta trakter af den civilicerade vei-lden i öfrigt, de bojor, 

 hvari våldsamma sinnessjuka voro smidda, måste falla och den emot dessa 

 slags sjuke utöfvade hårda behandlingen förmildras. Esquirol hade uti det 

 under hans vård stående dårhuset i närheten af Paris visat, att genom ända- 

 målsenligt ledd sjukvård en icke obetydlig procent af de såsom obotliga an- 

 sedda dårarna kunde till helsan återställas och återges till samhället såsom 

 nyttige, arbetsamme medlemmar. Men här i vårt fädernesland stod dårvården 

 allt ännu på sin urgamla ståndpunkt, den att de våldsamma skulle så vidt 

 möjhgt afstängas, för att hindra dem att göra skada. För detta ändamål un- 

 derhöll staten två dårhus, båda i ganska inskränkt skala, det ena ute på 

 Sjählö holme i Nagu skär, det andra i Kronoby socken i Österbotten. De 

 sinnesrubbade höllos instängda i trånga, qvafva, ofta fuktiga celler och blefvo 

 icke sällan hårdt behandlade af råe, okunnige vakter. Endast för en ringa 

 procent af detta slag af samhällets olycksbarn kunde ens en sådan vård komma 



