66 
paa hver enkelt Localitet, men yttrer sig paa en bestemt Maade 
under de ulige Breddegrader, som denne Art bebor. 
Saaledes er Gjennemsnitstallet af Dorsalstraaler hos Individer 
fra Spitsbergen, ifølge Malmgren (Öfv. Kgl. Vet. Akad. Förh. 1864, 
p. 512) omtr. 38, men varierer fra 36 til 40. Derimod have Indi- 
viderne fra Østersøen ifølge samme Forf. gjennemsnitlig blot 32 
(indtil 34) Straaler; hos Ind. fra de norske Kyster er Gjennem- 
snitstallet 36. Analen har hos de spitsbergenske Ind. omtr. 32 
Straaler, hos de norske 28—29, hos de østersøiske i Regelen 28. 
Farven varierer saa betydeligt, at det ofte er vanskeligt blandt 
et større Antal Individer fra samme Localitet og af samme Stør- 
relse at finde 2, der ere hinanden fuldkommen lige. Forholdsvis 
faa Ind. ere ensfarvede. Et Ind. som jeg har taget paa Fiske- 
været Gjæsvær ved Nordcap i Juli 1872, er jevnt brunt overalt, 
tæt bestrøet med brunsorte Punkter, og ligner L. montaguwi i sin 
hyppigste Dragt, men er dog mørkere punkteret. Mange Ind. have 
Legemet jevnt bestrøet med tætte Smaapletter eller Punkter, og 
have brune verticale Baand over de uparrede Finner; andre have 
svage Spor af større Pletter paa Legemet, og skarptegnede mørke 
Felter over Finnerne. Stribede Ind. ere hyppige, især blandt Unger 
med en Totall. af 20 og 307"; Striberne, der kunne have violet, brun 
eller rødlig Farve, strække sig fra Snudespidsen til Caudalen, eller 
blot fra Gjællespalten til Caudalen, medens Hovedet i sidste Til- 
fælde er tegnet med Ringe af samme Farve som Legemets Striber. 
Endvidere kunne Striberne være afbrudte, og Legemet mere eller 
mindre tydelig marmoreret; de fleste stribede Ind. have samtidig 
plettede eller marmorerede Finner. Mellem alle disse findes Over- 
gangsformer 1 næsten alle Mønstre. 
Fælles for alle Unger af L. lineatus og dens forskjellige For- 
mer ere følgende Kjendemærker, hvormed de, (foruden ved Straale- 
antallet) i Regelen med Lethed kunne adskilles fra ligestore Unger 
af L. montagui. 
