83- 
paa hver Side af Bugranden en langsgaaende Spalte, der havde 
en saadan Størrelse og Længde, at Ventralerne, der nu vare for- 
svundne, kunde have siddet deri. Maaske tør man antage, at 
Ventraler ere normalt tilstede hos yngre Individer, men forsvinde 
med Alderen i den Grad, at endog deres Plads ikke med Sikkerhed 
lader sig paavise. Det sidste var saaledes Tilfældet med det af 
mig undersøgte Individ fra Christiansand, den hører til de største, 
der nogenside ere undersøgte. 
Ligesaa forskjelligt er Laterallinien beskreven; sandsynligvis 
ere Protuberantserne paa samme Maade aftagende i Højde med 
Individets Alder. 
Gen. 2. Regalecus, Ascan. 
Icon. Rer. Nat. pars 2 (1772). 
66. R. grillii, (Lindr.). 
- 
1798. Gymnetrus grillit, Lindroth, Kgl. Vet. Akad. Handl. 1798, p. 291. 
Det Ind. der har været Gjenstand for Dr. Liødroths Beskri- 
velse, og som endnu er det eneste bekjendte, strandede ved Hit- 
teren udenfor Trondhjemsfjorden 12te Aug. 1797; og blev Dagen 
efter undersøgt og beskreven i frisk, skjønt noget skadet Tilstand. 
Dets Længde var 18 Fod. Legemets Højde var 14 Tommer, og 
udgjorde saaledes noget over !/;; af Totallængden, medens Hove- 
det, hvis Længde var 12 Tommer, indeholdtes 18 Gange i denne. 
Fragmenter af dette Ind. opbevares endnu i Riks. Mus. i Stock- 
holm. 
Det fremgaar af den forholdsvis udførlige Beskrivelse af dette 
Ind., som Dr. Lindroth meddeler paa ovenciterede Sted, at Dor- 
salen har havt 406 Straaler, et Antal, der er altfor betydeligt af- 
vigende fra hvad der finder Sted hos de øvrige beskrevne nordiske 
Ind. af denne Slægt, at det kan ligge indenfor Grændserne af en 
individuel Variation hos nogen af disse. Fremdeles kan .anføres, 
at der intet omtales angaaende de hos de øvrige Arter forefundne 
G* 
