109 
nea. Sommeren 1873 medbragte Prof. Sars fra Lofoten en Unge, 
tagen under UC. capillata, der havde den betydelige Længde af 77"", 
Skjægtraaden hos denne Art, hvis Tilværelse ofte har været be- 
nægtet, er i Virkeligheden tilstede, men sandsynligvis blot hos en 
Del af de yngre Individer, hvor den naar en Længde, der neppe 
nogensinde er større, end Diameteren af Iris. Hos alle Individer 
findes under Underkjævens Spidse en ubetydelig Knude, som det 
første Spor af en Skjægtraad. 
83. G. minutus, Lin. 
1766. Gadus minutus, Lin. Syst. Nat. ed. 12, tom. 1, p. 438. 
Er alm. ved de sydlige og vestlige Kyster idetmindste op til 
Trondhjemsfjorden. I Christianiafjorden fanges den især i Høst- 
maanederne, vistnok talrigt, dog aldrig i store Masser; ligesaa 
alm. er den paa Fisketorvene i Stavanger og Bergen, samt paa 
de fleste mellemliggende Steder. Af Krøyer er den funden ved 
Søndmøre; det nordligste Punkt, hvor den med Sikkerhed er fun- 
den, er i Nordfjord (Krog, Topogr. Stat. Saml. 2 B., p. 178: Smelte, 
Gadus luscus). ; 
Smaa Unger faaes hyppigt om Høsten i Sildegarn i Christi- 
aniafjorden. Underkjæven er hos hos saadanne Ind., hvis Totall. 
ikke overstiger 60—70=”, ubetydeligt længere, end Overkjæven, og 
de have paa dette Stadium betydelig Lighed med ligestore Unger 
af G. esmarkti; Finnernes Udstrækning og Stillingen af Anus er 
omtr. lige hos begge Arter; dog kan i Regelen G. minutus kjendes 
fra den anden Art ved sin længere og tykkere Skjægtraad, og den 
afrundede Snude. 
84. G. esmarkii, Nilss. 
+1844. Gadus minutus, Esmark, Forh. Skand. Naturf. 4 Møde 1844, p. 231, (Chra. 1847). 
1855. Gadus esmarkit, Nilsson, Skand. Fauna, 4 D., p. 565. 
Talrig i Christianiafjorden, og fanges daglig i Høst- og Vinter- 
maanederne paa Lerbund i stort Antal. Sandsynligvis forek. den 
