110 
paa flere Steder langs de sydlige og vestlige Kyster; i den af 
Prof. M. Sars til Univ. Mus. afgivne Samling af Sødyr fandtes et 
Ind. af denne Art fra Florøen udenfor Bergens Stift (62). 
Skjægtraaden er altid tydelig, selv hos smaa Unger. Ved 
Roden af hver Pectoral findes hos de udvoxede en sortagtig Plet; 
alle Dorsaler ere forsynede med en graabrun Kant. Hovedet er 
oventil, lige ud paa Snuden, beklædt med aflange Skjæl. De fanges 
paa Krog fra det noget dybere Vand, og komme ofte op til Over- 
fladen med Øinene halvt udfaldne af Orbita. I Regelen opholde 
de sig i Stimer, fordetmeste i Selskab med G. merlangus; i Ja- 
nuar og Febr. har jeg seet rognfyldte Individer. Nogen Variation 
inden Individerne findes ikke, og Arten, der er vel udpræget, er 
kjendt af alle Fiskere i Christianiafjordens indre Dele, og har 
sit Trivialnavn (Øienpaal). De største Ind. naa en Totall. af 200 
til 2407m, Ungerne findes hyppigt om Høsten blandt de i Garn 
fangne Clupea sprattus; de mindste have maalt 407", og have alle- 
rede fuldkommen de ældres Udseende, med tydelig Skjælbeklæd- 
ning, der dog er yderst let affaldende. I Ventr. hos saavel de 
Gamle, som Unge har jeg ofte om Høsten fundet udelukkende La- 
truneulus stuwitzii. Ventralernes forlængede Straaler naa hos de 
udvoxede Ind. forbi Anus. 
85. G. poutassou, (Risso) !. 
1826. Merlangus poutassou, Risso, Hist. Nat. Eur. Mér. tom. 3, p. 287. 
1855. Gadus melanostomus, Nilss. Skand. Fauna, 4 D., p. 556. 
Paa de fleste Steder alm. ved de sydlige og vestlige Kyster 
op til Polarcirkelen, og fanges især hyppigt i Høstmaanederne paa 
indtil 100 Favnes Dyb. I Christianiafjorden er den talrig, og føres 
daglig i Oct. og Nov. paa Fisketorvet, undertiden i stort Antal; 
det samme er Tilfældet i Stavanger og Bergen. Paa det sidste 
Sted er, ifølge Dr. Koren, ofte Tilgangen saa stor, at de bringes 
til Byen i hele Baadladninger. 
1 Af v. Diben & Koren er dets Slægtsnavn forandret til potassoa, (Vet. Akad. 
Handl. 1844, p. 88). 
