146 
116. P. limanda, Lin. 
1766. Pleuronectes limanda, Lin. Syst. Nat. ed. 12, tom. 1, p. 457. 
Alm. langs hele Kystlinien, og er i Finmarken lige hen til den 
russiske Grændse talrig, ligesom i de sydlige Dele. 
Hos Yngelen er Laterallinien og Pectoralen allerede udviklet 
hos Ind. med en Totall. af 737". Bundfarven er hos mindre Ind. 
lyst blaagraa; ganske characteristisk er Pletrækken langs Lateral- 
linien, idet navnlig den næstnederste Plet er stærkt fremtræ- 
dende og større end alle de øvrige, samt synlig enduu hos temmelig 
store Individer. I Interspinalstykkerne løbe langs Dorsalen 6, langs 
Analen 5 Pletter i regelmæssige Afstande. Hos større Ind. (Totall. 
40—50"») ere disse Pletter kun svagt synlige, og Bundfarven temme- 
lig ensartet mørkt blaagraa overalt. 
147 Pi flesus, fin 
1766. Pleuronectes flesus, Lin. Syst. Nat. ed. 12, tom. V p- 457. 
Talrig i alle Landets Fjorde op til Varangerfjorden. Fra Ha- 
vet trænger den ofte gjennem Brakvandet op til det fuldkommen 
ferske Vand i Flodmundingerne, og dens Yngel er temmelig hyppig 
i de fleste i Søen udmundende Elve med sagtetlydende Vand, og i 
ganske betydelig Afstand fra denne. Saadanne Ind., hvis Ventrikel 
var fuldkommen opfyldt af Dipterlarver, har Univ.-Musæet mod- 
taget fra Omegnen af Flekkefjord. 
Sjeldnere stiger den fra Elvene op i de ferske Vande, hvor 
den forplanter sig, og efterhaanden fuldkommen acclimatiseres. 
Sommeren 1873 fandt Prof. G. 0. Sars den hyppig i Storevand i 
Hardanger, hvis Bund er sandig; her var den fuldkommen statio- 
nær, og dens Yngel saaes i stort Antal i Søens øvre Ende. Flere 
Ind. af denne Ferskvandsform blev af Prof. Sars afgivet til Univ. 
Mus.; ved umiddelbar Sammenligning med normale Exemplarer kunde 
ingen anden Forskjel opdages, end at Farven var møfikere, eller 
næsten brunsort. I Nordland forek. den, ifølge Sommerfelts Beskr. 
