150 
Ranenfjord i Marts 1835, og afgaves til Bergens Mus., hvor det 
endnu opbevares. Dette Ind. beskreves nøjagtigt af v. Diben & 
Koren i Vet Akad. Handl. 1844, p. 80; samtidig var endnu et Ex. 
kjendt fra Nordland. Det nordligste Punkt, hvor denne Art vides 
observeret, er ved Tromsø, fra hvilken, Localitet Univ. Mus. ejer 
et Ex., afgivet af Stipendiat Boeck i 1871 (69" 405. 
Gen. 2. Maurolicus, Cocco. 
Nouv. Ann. Sci. Nat. Bol. II (1838). - 
121. M. borealis, (Nilss.). 
1832. Scopelus borealis, Nilss, Prodr. Ichth. Scand. p. 20. 
Naar Giinther i Cat. Fish. Brit. Mus. vol. 5, p. 388 (1864) op- 
fører Nilssons Scopelus borealis under Slægten Maurolicus, maa 
samtidig denne Slægt undergaa en ikke uvæsentlig Modification 
med Hensyn til en af de paa ovennævnte Sted givne Characterer. 
Legemet er hos M. borealis ikke skjælløst, men bedækket med store, 
om end undertiden let affaldende Skjæl. Medens adskillige Indi- 
vider mangle ethvert Skjæl, ere disse paa an andre temmelig fast 
vedsiddende; blandt et større Antal Individer fra Finmarken, tagne 
samtidigt i 1866, er intet ganske skjælløst, men enkelte have Skjæl- 
klædningen temmelig fuldstændig, og den er hos disse saa fast ved- 
siddende, at de enkelte Skjæl ikke uden ved Vold kunne fjernes. 
Skjælklædningen er udbredt over hele Legemet med Undta- 
gelse af Hovedet og Finnerne. Oventil strække Skjællene sig hen 
til de 2 paralelle Pandekjøle, nedentil er hele Undersiden skjæl- 
klædt lige hen til Underkjæven; ogsaa de phosphorescerende Punkter 
ere alle dækkede af de klare Skjæl. Saadanne Individer have ikke 
den sølvhvide Glands, som de, hvis Skjæl mangle, men hele Lege- 
met faa ved de halvt transparente Skjæl en gulagtigt rødlig Farve. 
Alle Skjæl ere store, hindeagtige, og saa fast bedækkende hinanden, 
at Begrændsningen af deres fri Del ofte er vanskelig at opdage 
selv ved Forstørrelse. Midtliniens Skjæl ere større, end de øvrige; 
