193 
og smalere end Vaarsilden, har svågere”Bøjning i Ryg- og Bug- 
linie, og skarpere Ryg, end denne. Generationsorganerne ere, ifølge 
Dr. Boecks Undersøgelse, ikke udviklede; Størrelsen er gjennem- 
snitlig lig Vaarsildens. Af denne lidet anseede Form fanges mindre 
Quanta paa de Steder, der senere besøges af Vaarsilden. 
Hermaphroditer af Vaarsilden ere forholdsvis ikke sjeldne. 
Fossil er denne Art funden under lignende Omstændigheder, 
som Gadus virens og Mallotus villosus, i løse Boller fra Glacial- 
tidens Mergeller, der i sine Conturer have antaget omtrent Formen 
af det indesluttede Skelet. Hidtil ere 2 Findesteder bekjendte, 
nemlig Guldalen i Trondhjems Stift, hvorfra Univ. Mus. ejer et: 
Par Individer, det største med en Totall. af 110"; de findes her 
sammen med de ovennævnte Arter ved Elvebredderne, men, som 
det synes, i ringere Antal. Den anden Localitet er Bredderne af 
Aabjørvandet i Bindalens Præstegjæld i Helgeland, hvorfra Univ. 
Mus. i 1871 erholdt flere særdeles vel vedligeholdte Individer af 
samme Størrelse, som fra Guldalen. Alle Skjæl ere vel bevarede, 
og ethvert Ben tilstede og tydelige. 
; 153 "EC Spratius, bi 
1766. Clupea sprattus, Lin Syst. Nat. ed. 12, tom. 1, p. 523. 
Er udbredt fra de sydligste Kyster op til Lofoten, og er søn- 
denfor Trondhjemsfjorden paa flere Steder Gjenstand for et ind- 
bringende Fiskeri, der især i Høstmaanederne drives i Iddefjordens 
Munding udenfor Frederikshald, i Christianiafjordens indre Dele, 
samt i flere Fjorde i Stavanger og søndre Bergenhus Amter. I Trond- 
hjemsfjorden er den endnu hyppig, men forek. sjeldnere norden- 
for; den omtales endnu fra Helgeland (659) af Heltzen i dennes 
efterladte Mscr. over Nordlands Fiske af 1842, og er ifølge Prof. 
Sars kjendt af Fiskerne endnu ved Lofoten (68%, medens dog 
intet Ind. fra denne Localitet er bleven opbevaret. Af denne Art 
optages i gode Aar over 100,000 Hektoliter. 
Den Varietet af UC. sprattus, hvor Legemshøjden er betydeligt 
større, end normalt (0. shoneveldi, Kr.), har jeg flere Gange fundet 
Vidsk.-Selsk. Forh. 1874. Tillægsh. 13 
