47 



Masse med plan Overflade. Men den störsle Forskjel kommer dog (il al bcstaae i Styr- 

 ken af Bevægelsen, og Störrelscn af de Masser, som ved den iiophörligcn trænges ud i 

 Havet. Det er nemlig fra disse lisstrommc, og som det synes, udelukkende fra dem, at 

 de mægtige liskolosser liidröre, som svomnie omkring i Polarhavene og bære Navn af lis- 

 fjeldc. Disses overordentlige Dimensioner ere liekjendte af alle Reisebeskriveiser, som 

 handle om disse Farvande, og have med Rette fremfor alt Andet paadraget sig de Sofa- 

 rendes Opmærksomhed; vi ville her blot erindre, at deres over Havel fremragende Deel 

 kan belobe sig til en Hoide af 200 Fod og et Omfang af flere tusinde Alen; men gjor 

 man et Overslag over den Deel som stikker under Havfladen, da kommer man til det 

 Resultat, at de sliJrre lisfjeldes Masse belober sig til 20 à 30 Millioner Cubikalen, og at 

 saadanne Stykker, naar man kunde tænke sig dem bragte op paa Land, vilde danne Bjerge 

 paa over 1000 Fods Hoide. Og dog ere de her nævnte Masser kun de ganske alminde- 

 lige större lisfjelde, som komme fra Nordgronland, men langt fra ikke de slorste. Det 

 kan antages, at lisfjelde paa 100 Millioner Cubikalen ikke engang höre til Sjcldenhederne 

 i Havet langs Kysterne af Grönland. Belænker man, at disse Kolosser, hvis mindste Dia- 

 meler er 800 à 1000 Fod, ere blotte Brudstykker af den faste Landiis, da bliver det ind- 

 lysende, af hvilken overordentlig Mæglighed denne niaa være, og hvilke bevægende Kræf- 

 ter der udfordres til at skyde den ad en svagt hældende Overflade fra del Indre af Landet 

 ud i Havet. En saadan Plade paa over 1000 Fods Tykkelse skydes ned igjcnnem de om- 

 talte lisdale til Bunden af Fjorden; denne Bevægelse fortsætter sig nu i Begyndelsen ufor- 

 andret ud over Havbunden, indtil Yderranden naacr en Dybde, i hvilken Vandet begynder 

 at löfte den; men endnu vedligeholder den sit Sammenhæng og rykker frem baaren af 

 Havet, indtil en ydre Omstændighed hæver dette Sammenhæng; da sönderbrydes dens 

 yderste Deel og afgiver derved de fril svummende lisfjelde. Denne Virksomhed, som man 

 kalder lisblinkens Kalvning, sætler Havet i Bevægelse indtil en Afstand af 4 Mile og der- 

 over; men det turde af det Omtalte allerede være indlysende, at lisfjeldene ikke maae 

 tænkes som lösbrydende og nedstyrtende fra Bratninger; man kunde snarere sige, at de 

 reise sig, thi i Reglen vil man finde, at lisfjeldene, som endnu ligge nær foran den faste 

 Landiis, fra hvilken de hidröre, rage höiere frem af Havet end sammes yderste Rand, der 

 synes at nedtrykkes noget ved den bageste, endnu nedad Landet eller Havbunden gli- 

 dende Deel, men forövrigt bæres af, eller halvt svömmer i Havet; og Landiis, som ender 

 med Bratninger ud til Havel, afgiver sikkert ingen lisfjelde, men kun smaat Kalviis. Det 

 er uvist, om Yderranden af den faste lis skrider jævnt og stadigen frem, eller periodisk; 

 men selve dens Sönderbrydning eller Kalvningen, synes, uafhængig deraf, at beroe paa 

 ydre Aarsager, saa at Standpunktet af den faste Yderrand er ubestemt og underliden kan 

 rykke meget længer frem, uden at Massen sönderbrydes, end til andre Tider; men den 

 er ganske uafhængig af Aarstiden, og selv i enhver af Vinlermaanedcrne kalve store lis- 



