52 



saa at sige med Havet, desto mere bugtede og snoede lobe Kysterne; hvorimod höit Pla- 

 teau-Land, som især er egent for Trapdannelsen, har mere lige lobende Kyster og slörre 

 sluttede Partier af Land. Den forstnævnle Charakteer er egen for den sydligste Deel af 

 Fastlandskyslcn med de talrige Öer, som omringe den. I den bekjendte Deel af Distriktet 

 Egedesminde overstige Bjergene neppe 1000 Fods Höide, og belobe sig i Reglen kun til 

 faa hundrede, saa at Öen Rifkol elier Omenak (c 67'' 58' N. B.), der ved Barometret er 

 udmaalt til 829 Fod, rager frem som et i Afstand kjendeligl Punkt. Fastlandet danner 

 langt fremspringende, smalle og bugtede Halvoer, og disse adskilles fra det aabne Hav ved 

 et Bælte af talrige större og mindre Öer; Hele Landslrækningen frembyder et saa eens- 

 formio-t Udseende, graalige og ujævne Bakker overalt, at det ikke er let at orientere sig 

 paa Reiser gjennem delte Labyrinth af Hav og Land. Norden for delte Distrikt gjör Havet 

 i Form af Diskobugten en dyb og bred Indskjæring mod üsl. Fastlandet, som adskiller 

 Indlandsisen fra Havet bliver her langt smallere, skjondt det dog vedligeholder en lignende 

 Charakteer gjennem Distrikterne Christianshaab, Jakobshavn og Riltenbenk, men Bjerghöi- 

 derne tillage noget. Nærmest Christianshaab er Bjergryggen Kakkarsoi't (ved den sydlige 

 Varde) udmaalt til 1222 Fod og, nærmest Jabobshavn, Kakkarsoeitsiak Kangilia ligeledes 

 ved Barometret til 1250 Fod; og endelig er det hoieste Punkt paa Arveprindsens Eiland 

 Kangeks-Toppcn, ligeoverfor Riltenbenk, fundet 2200 Fod höit. Disse Punkter ere valgte 

 med Forsæt, fordi de repræsentere de betydeligste Holder i hele Omegnen, og man vil 

 deraf see, at Landet efterhaanden stiger nordefter. De omtalte Distrikter dannes af 4 Halv- 

 oer og een slörre Ö, men ikke saa talrige Smaaoer som det forrige. 



Men her begynde nu mod Vest og Nord langt betydeligere sammenhængende Hol- 

 der og Landet antager et ganske andet Udseende. Öen Disko fremtræder her forst med 

 de udstrakte Höiesletler, som Trapformationen betinger; seet i nogen Frastand viser den 

 næsten een sammenha^ngcnde, plan Overflade, der falder enten ganske brat, eller svagt 

 terasseformigen af imod Havet; men naar man kommer nærmere, da aabner der sig, især 

 i den sydvestlige Deel, som er den bedst bekjendte, temmelig brede Dale, der sondre 

 Bjergmassen i særskilte Systemer, hvert med sin plane Overflade. Det synes som om disse 

 Dale for endeel have deres Grund i Öens oprindelige Dannelsesmaade, og ikke forst senere 

 ere opstaacde ved Vandels udskyllende Virkning; man kunde tænke sig, at de smeltede 

 Trapströmme, som trængte frem gjennem store Spalter fra Jordens Indre, og udbredte sig 

 horizonlalt over hinanden til over 3000 Fods Höide, forst have udbredt sig over större 

 Strækninger, men derpaa erc standsede paa sine Steder, hvorefter de senere ere trængte 

 frem af isolerede Aabninger, og have dannet adskille Bjergpartier. Det sydligste af disse 

 Partier findes nærmest Godhavn og synes at naae en Höide af 2500 Fod; den sydligste 

 Rand af Höisletten er fremstillet paa det vedföiede Specialkaart, hvor flere Holder ere an- 

 givne, maalte deels trigonometrisk fra Isen , deels med Barometret. — Osten for samme 



