53 



naaer Skarvefjeldet, Imnersoak, op over de 3000 Fod. Paa Vestsiden af Oen skjære 3 

 Fjorde ind, af hvilke de nordligste kun ere lidet bekjendle, men den sydligste og slörste, 

 Diskofjorden, er nu stadigen beboet, hvorved der gaves Leilighed til at undersoge den 

 og forfolge d(;ns Arnie, af hvilke den nordosllige strækker sig henimod uens Midtpunkt 

 ved Ouannersoït, hvor det lave Forland udmærker sig ved en frodig Vegetation af Ange- 

 lica og Pilekrat, og danner en smuk Modsætning til det nær omgivende Höila?id med de 

 bratte Klippemure og den stadige lis og Snee paa Toppen, hvorfra talrige smaa Elve og 

 Vandfald styrte ned i Fjorden; ogsaa heromkring naaer Höilandet op over 3000 Fod 

 (Akulliarosersoak). — Paa Ösisidcn af Oen, som vender mod Waigaltet, findes slet ingen 

 Fjorde, og saavidt vides heller ingen storre Dale, med Undtagelse af Koogengoak ved 

 Strædets nordlige Munding. Dog paastodes af Gronlændere, som havde opholdt sig længe 

 paa denne Kyst, at de ved at gaae over Höilandet, fra Kudlisæt af, henimod Retningen af 

 Diskofjorden, her i det Indre af Oen havde fundet Dale med Indsoer, og drevet Rens- 

 dyrjagt der. Ilöilandet synes i den osllige Deel at være mere sammenhængende og naaer, 

 Norden for Kudlisæt de betydeligste Holder, paa hvilke overalt findes udbredt stadig Snee 

 og lis. Men Kyststrækningen udmærker sig her ved et bredere Bælte af lavt Forland ne- 

 denfor de steile Trapskrænter; disse lavere Bakker dannes af Sandsleen og Leer med 

 Kullag og andre Rester af Fortidens Vegetation. Det synes, og er i alt Fald tydeligt at 

 see paa det modsatte Fastland, at disse kullioldige Lag strække sig ind under de höie 

 Trapbjerge og danne det Grundlag, over hvilket de smeltede Strömme have udbredt sig 

 vidt og bredt og optaarnet sig. Det, som vi allsaa see af dem, er kun deres yderste Rand, 

 som er blottet for hiint, over 2000 Fod mægtige Dække; men vi kunne af denne Rands 

 hyppige Fremtræden langs de udstrakte Kyster slutte os til det betydelige Areal, som denne 

 Forlidens Vegetation og de Leer- og Sandlag, som have indhyllet dens Rester, maae have havt. 

 Paa Fastlandssiden hæver Landet sig nu til de betydeligste Holder, vi kjende i 

 Nordgrönland, nemlig paa den store Halvö, som adskiller Omenaksfjorden fra Waigat- 

 slrædel, og som vi ville kalde Noursoak-Halvöen, efter den paa dens yderste Spidse belig- 

 gende Handelsplads. Den vestlige og slorre Deel slemmer i Henseende til Bjergenes lie- 

 skaflTenhed overeens med Oen Disko ; paa faa Steder springer et lille Forland af primitive 

 Bjergarier frem; derover leire sig de omlalte kullioldige Bjergarier, som forövrigt forstör- 

 stedeien danne Forlandet alene og umiddelbart indlage Kysten; men over dem hæve sig 

 atter overalt, i den ringe Afstand af j à I Miil fra Havel, Trapbjergene. i Reglen dannende 

 en sammenhængende Klippemuur, Bratninger paa et Par tusinde Fod, hvorunder Skraanin- 

 ger af de lossprængte og langs Foden af Skrænterne opdyngede Klippeblokke. Vi kjende 

 her 3, ved Dale tydeligt adskilte Bjergrygge. Den yderste og laveste adskilles fra de 

 andre ved Ilifliksdalen som forer fra Mundingen af Waigatslrædet over i Omenaksfjorden. 

 Nærmest denne Dal har den en Höide af omtrent 2000 Fod, men fakler meget jævnt skraat 



