66 



Fostuca brevifolia. 

 Carex nardina. 



Desuden faa og sialic Exemplarer af Lichener, henhorende til Slægterne Pelligera, 

 Parmelia, Capiliilaria, men ikke fuldstændige nok til al kunne bestemmes. I det Hele vare 

 Lichenerne her lanutfra de fremherskende. 



Ganske lignende Forhold traf jeg den 17 Juli, ved at bestige den samme Bjerg- 

 kjede længere mod Ost indtil en skarp Klippekam, der dannes af en fremragende og mindre 

 let forvitterlig Trapgang og, seet fra Havet, fortoner sig som en spids Kegle, hvorfor 

 den kaldes Innosuaosæt, eller „hvad der ligner en Varde". Dette Punkt fandtes 3700 à 

 3800 Fod over Havel, og her viste sig ligesom paa ovennævnte, 3900 Fod hoie Punkt, 

 Toppen af Omenak faldende sammen med Overfladen af Indlandsisen^ medens denne endnn 

 dækkedes lidt af Storöen, der er udn)aalt trigonometrisk til 4000 Fod. — Af de paa denne 

 Vandring samlede Planter er den sidste Salix glauca fra 2300 Fod, og ved Innosuaosæt 

 fandtes, foruden de ovennævnte, endnu Draba alpina. 



Naar vi nu have paastaaet og sögt at eftervise, at stadig lis kun begynder at 

 danne sig paa Landet i en vis Höide over Havet, da turde det ved forste Öiekast synes 

 at stride herimod, naar vi paa den selvsamme Kyst see store Kloftcr eller Dale udfyldte 

 med lis, maaskee flere hundrede Fod tyk, og paa 2 Steder lieelt ned til Havel, som 

 beskyller de brat afskaarene lisvægge. Men ved at betragte disse lisdannelser noiere, 

 vil man finde, at de alle slaae i Forbindelse med, og ligefrem ere Forgreninger af Höi- 

 landsisen; og en Undersogelse af dem viser, at de heller slet ikke ere dannede i selve 

 Dalene, men ere virkelige Dele af Höilandsisen, som overalt har en Tilböielighed til at 

 udvide sig og skyde sin Rand nedad, i Retningen af det naturlige Aflöb for det Terrain, 

 den bedækker, eller en Tilböielighed til at söge ned til Havel ad samme Vei, som den 

 vilde gjöre, hvis den toede og blev til rindende Vand. Denne Bevægelse spores overalt i 

 Landisen, hvor den hviler paa en Overflade af en vis Hældning, ved Spalterne, som have 

 deres Oprindelse af Isens stærkere Bevægelse i enkelte Retninger end i andre; men den 

 concentrerer sig især henimod de större Aflöb, som modtage Tilskud fra et slörre Terrain, 

 og forfölger man disse nedad i Klöflerne, da kommer man til et Punkt hvor Isen ikke lil- 

 lager ved Snee, som opdynges paa dens Overflade, men blot vedligeholdes ved de fra oven 

 nedskydende lismasser; tværtimod begynder den herfra og længere nedad at afsmelte ved 

 den overveiende Sommervarme paa det lavere Land. PYa et vist Punkt af er altsaa saadan 

 lis i Dalene blot en sig bevægende, men slet ikke i sig selv voxende eller tiltagende Masse; 

 vi have da i del Vascnllige det samme, som man paa Alperne forstaaer ved Gletscher, og 

 som det synes, i Island ved Skredjökel. Ogsaa i Grönland spille disse Skredjokeler den 

 ei uvæsentlige Rolle i Naturens Orden, at Snee og lis, som sladigen opdynges paa det 

 hoie Land, igjennem dem fores ned til lavere og varmere Regioner og tilintetgjöres ved 



