67 



Afsmellning, istcdetfor ellers sladigen al inaalle tillage paa Toppen af Bjergene. Kun paa 

 ganstie enkellc Steder i Nordgrønland er Tilskuddet af lis fra Hoilandet til en enkelt Dal 

 saa stort, at Optoeningen ikke har kunnet holde Skridt dermed, hvoived Isen har nnael 

 heelt ned til Havet og været island til at afgive Brudstykker til samme. Delle er Tilfælde, 

 paa 2 Steder af den sidslomliille Bjergkjede, nemlig ved Sarmiarsut og l'miarlorfik, men 

 forövrigt over hele den hckjendtc Kyst af Nordgrönland knii yderst sjeldeni; at de fra 

 Indlandet udgaaende lisdale ikke niaae forvexles hermed, er der allerede tidligere erindret om. 

 Ogsaa i Henseende til den Maade, hvorpaa Bevægelsen gaaer for sig, vise disse Skredjö- 

 keler endeel Analogi med Gletscherne paa Alperne, navnligen deri, at deres Band i visse 

 Perioder skyder from. hvorimod den i andre Aarrækker trækker sig tilhage, idel Afsmell- 

 ningen har Ovorhaand over Tilvæxten fra oven. For Oiehlikket sees paa den omtalte 

 Kyst af Omenaksljorden 3 saadanne Skrcdjokcler, som have været udsatte for Afsmeltning 

 i en lang Række af Aar, nemlig i Dalene ved Sokak, Tuëparsoït og Sarfarlik. Afsmelt- 

 ningen tilkjendegiver sig isa^r ved de Masser af Steen og Gruus, som oprindeligen have 

 liggel indleirede mellem Uslagene, men ved disses Forsvinden efterlades paa Overfladen af 

 den tilbageblivende lis, som derved bliver sort og ukjendelig i nogen Frastand; paa Gruus- 

 laget, som bedækker Isen i den sidstnævnte Dal har endog en sparsom Vegetation begyndl 

 at fæste Rodder. — Naar nu i senere Perioder Isen atter rykker frem, da skyder den 

 disse Masser af Steen og Gruus foran sig og til begge Sider; man seer dem derfor op- 

 dyngede foran og især til begge Sider af Skredjökelerne; de indeholde Klippeblokke af 

 forbausendc Dimensioner, og Dyngernes Længde og Höide tyde paa mange forudgangne 

 Perioder af afve.xlende Fremrykken og Afsmellen. Slutteligen bemærkes, at de gronlandske 

 Jokeler deri adskille sig fra Gletscherne paa Alperne, at disse glide ned over en Jordbund, 

 som har en Temperatur af over O , hvorfor de afsmelte fra neden og ikke umiddelbar! 

 hvile paa Grunden, men glide paa Sleenblokke, som udfylde Mellemrummet, hvorimod de 

 gronlandske hvile tæt sluttende paa Grunden, og ikkun afsmelte fra oven. 



Vi have i det foregaaende Afsnit omtalt de fortrinligste Hoidestrækningers Udbre- 

 delsBj og berört, hvilke af dem, ligesom den her beskrevne, bære stadig lis og Snee. 

 Det være her kun tilföiet. at Betingelserne for samme., med Undtagelse af Holden og Pla- 

 teauets Udstrækning, næsten overalt ere gunstigere end her; det stadige lisdække aflöser 

 Vegetationen i Reglen i en ringere Holde end 4500 Fod, men som omtalt, kun undlagel- 

 sesviis under 2200 Fod. Men overalt kan man vel sige, al lislilvæxten er overordentlig 

 langsom, hvilket alene ytlrer sig deri. at dens Resultat, de nedskydende Jokelers Bevægelse 

 er saa langsom, at den ringe Varmelilvæxt paa Lavlandet er istand til at sætte en Gra-ndse 

 for deres Udbredelse, og at kun enkelte af de allerstörste iblandt dem ere island til at naae 

 Havet. Vi kunne derfor med Grund paastaae, at hele den aarlige Mængde af athmosphærisk 

 Vand paa Landet naaer Havet i flydende Tilstand, og at den Paastand, som man hyppigen 



9* 



